Джоузеф Рок, Бари Дънкан
Да си го кажем направо: мъжете са задници
А могат ли жените да ги променят

Превод от английски: Корнелия Великова-Дарева, 1999

chitanka.info

На всички жени, които ни оказаха привилегията да споделят с нас своята история и които вдъхновиха написването на тази книга.

Предговор

Въпреки че жените са печелили много битки в съдебната зала и на работното си място, равноправното съжителство между тях и мъжете все още е по-скоро изключение, отколкото правило. Ако се вгледаме в тази тъжна действителност, ще открием нещо, което за изключително много жени е до болка ясно: „Нека си го кажем направо: мъжете са задници“.

Тази книга, недвусмислено и без каквито и да било извинения, разобличава онези мъже, които се държат като истински задници със своите партньорки. Слушали сме за тях от безброй жени, а и сме били очевидци на такъв тип поведение при мъже, които лично познаваме. В тази наша книга сме обособили натрупания опит от различните житейски истории в няколко категории, за да е по-лесно разпознаването на онези типове мъжко поведение, които най-често причиняват неприятности на жените. Нашият мъжки „поглед отвътре“ към проблема, съчетан с клиничната ни практика и с професионалния ни опит на психолози, ще ви дадат някои практически методи за разпознаване, отбягване и съжителство с тези проблемни мъже, с които всяка от вас неминуемо се сблъсква. И въпреки че на моменти казаното предизвиква смях, не сме имали намерение да пародираме помагалата от типа на „помогни си сам“. Но пък и книгата ни няма за цел да бъде убийствено сериозен, пропит от чувство за собствената си значимост, „научен“ доклад относно някоя новооткрита социална „болест“.

Защо трябва да си дадете труд да прочетете тази книга ли? Най-вече защото се опитваме да ви помогнем да осъзнаете, че не сте нито единствените, нито пък луди, когато си мислите колко наистина трудни, незрели, деспотични и т.н. са повечето мъже. Целта ни е да потвърдим интуитивните ви възприятия за действителността, като ви позволим да наблюдавате задниците в момент, когато си мислят, че никой не ги гледа. Така ще може да ги видите такива, каквито наистина са, и да започнете да се справяте с подобни мъже според наложени от вас, а не от тях правила.

Но ние имаме и една по-мащабна цел. Надяваме се необичайният ни възглед за мъжете да предизвика не само недоумение, но и ясно осъзнаване на действителността. Твърде дълго жените са се нагърбвали сами с цялата отговорност за съвместното съжителство, докато негативното поведение на мъжете в същото това съжителство е било грижливо скривано „под килима“. И ние се надяваме, че по същия начин както съдебният процес срещу О. Дж. Симпсън отвори очите на обществото ни за междурасовите взаимоотношения и домашното насилие, така и тази наша книга ще отвори нечии очи за равноправието между половете — или за липсата на такова — в интимните взаимоотношения на мъжете и жените.

Признателност

Мнозина имат принос за написването на книга от подобно естество като нашата — ние сме дълбоко благодарни на всички тези хора. Задължени сме най-вече на нашите клиентки. Те великодушно споделяха с нас своите трагедии и победи — своите болезнени, забавни и поучителни преживявания с мъже от всички видове и типове — а това ни направи и нас самите много по-добри. Всички примери в тази книга са истински, но за да спазим професионалния си принцип за конфиденциалност, променихме основно разкриващите самоличността информация и специфични детайли. Освен това, за да гарантираме още по-пълна анонимност, приведените от нас примери всъщност са съчетание от различни истински житейски истории.

Мнозина заслужават да бъдат споменати по-специално. Дължим огромна благодарност на Барбара Джанус, Сю Посада, Сюзън Гувейа, Дъглас Флемънс и Пат Коул за техния критически анализ на ръкописа и неоценимата им помощ в изострянето на прицела на нашето послание. Информацията, получена от Джо Макдермот и Джаклин Спаркс ни бе особено полезна, като ни помогна да осмислим по-задълбочено представените в тази книга същностни полови характеристики.

Особено сме задължени на Марни Недлин, който направи редица ценни предложения, изработи таблиците и графиките и комуто винаги можехме да разчитаме в напрегнатите моменти от работата ни. Клер Макманъмън също ни оказа неоценима помощ, подготвяйки книгата за печат. Колегите на Джо, и особено Шарън Уиза, Катрин Шийхан и Силвия Херд, винаги се включваха и помагаха в необходимите моменти. Благодарни сме и на колегите на Барни от катедрата по семейна терапия в Югоизточния университет „Нова“, и по-специално на Шели Грийн, Крис Бърнет и Ли Шилц, за това че ни осигуриха невероятно непосредствена, приятелска и подкрепяща атмосфера за работа. Освен това, благодарим и на Дийн Рон Чинейл за куража, който ни даваше, а също и на студентите — твърде много на брой, за да ги споменем поименно, тези — които превръщаха ежедневната работа на Барни във вдъхновяващо и изпълнено с предизвикателства и удоволствие преживяване.

Барни е благодарен и на Скот Милър и Марк Хабъл, негови приятели и съавтори на много други книги, които винаги са му помагали да разширява хоризонтите на мисълта си, разсмивали са го и са поддържали жив огъня на страстта му към психотерапията. Освен това, Барни дължи много на съпругата си, Карън Адлер, за нейната едва ли не безкрайна подкрепа за неговата работа без край. Благодарни сме също така и на Алисън Джанс от „Хилт Къмюникейшънс“ за нейната опитна издателска помощ и за ентусиазма й към този наш проект. И най-сетне, ние сме особено задължени на Кристин Белърис, директор на „Хилт Къмюникейшънс“, която даде шанс на книга с толкова предизвикателно заглавие.

Въведение

Въпреки че тази книга не засвидетелства симпатия към мъжете, ние в никакъв случай не твърдим, че всички мъже са задници. Нито пък се съмняваме в това, че сигурно има някакви причини, които обясняват защо тези, които са, са станали такива. Но просто ни е омръзнало тези причини да бъдат използвани като оправдание за нетърпимото им поведение.

Жените винаги са били прекалено доброжелателно настроени и склонни да се съмняват в лошите намерения на мъжете, твърде търпеливи и преизпълнени с разбиране, готови до безкрайност да чакат мъжкия „потенциал“ да покълне под лъчите на безусловната им любов. И така, в тази книга ще говорим без заобикалки за определен тип мъже, именно за да дадем на жените възможност да бъдат овъзмездени за тези проявяващи се при тях тенденции. Ще опишем с кои от най-разпространените видове (и подвидове) от този тип мъже обикновено се сблъсквате и ще ви предложим някои начини да ги разпознавате и отбягвате. Една следваща част от книгата ни е посветена на жените, които вече са обвързани в съжителства с подобни разрушителни мъже. В нея разглеждаме различните въпроси, свързани с дилемата на жената, и даваме някои съвети относно това как да реши дали да остане, или да напусне подобен мъж. За жените, решили да се отърват от едно такова съжителство, предлагаме няколко практически подхода. Жените, решили да продължат подобна връзка, ще открият в книгата ни някои благоразумни предложения относно това как да се справят (и може би да променят) своя специфичен… тип мъж.

Въпреки че се опитваме да представяме нещата откъм смешната им страна, знайте, че това, което ви казваме, е пределно сериозно. Както вече ви е известно, мъжете могат да бъдат задници — при това големи! — и обвързването с такива вредни мъже може наистина да отрови живота на жената. Надяваме се, че използваният от нас хумор не само ще направи тази изключително сериозна тема по-лесна за преглъщане, но и ще ви подтикне да противодействате по някакъв начин на гнетящото ви положение. Защото понякога насмешката над собствените ни слабости може да ни открие нов поглед към проблемите и да ни подскаже нови методи за борба с тях.

Надяваме се да ви помогнем:

1. Да бъдете по-внимателни при избора на мъжа, комуто ще дарите безрезервно своето разбиране и подкрепа;

2. Сериозно да обмислите перспективите за бъдещето си, ако вече сте обвързани с подобен отровен мъж[1];

3. Да използвате скритите във вас сили, за да се противопоставите на всеки опит за манипулиране и деспотичен контрол от страна на партньора ви, като се постараете да си извоювате по-добър живот за вас самите, а поемайки нещата в свои ръце — и да подготвите почвата за промяната на мъжа.

[1] „Отровни хора“ е понятие, възприето от съвременната психология и психотерапия, за да обозначи онези индивиди, чието негативно мислене и поведение — към света, към другите хора и към самите себе си — вгорчават не един живот. Повече информация по този въпрос може да получите от посветената на тази тема книга на д-р Лилиан Глас „Отровните хора: 10 начина да се справим с хората, които превръщат живота ни в ад“, ИК „Сиела“, 1999 г. — Б.прев. ↑

Първа част
Истината за мъжете

Първа глава
Кои са те, тези типове?

Бях толкова щастлива. Той бе всичко, за което съм мечтала — чувствителен, мил, интелигентен, страстен. Наистина играч от класа. Единственият проблем беше, че той всъщност бе само това и нищо друго — играч!

Гейл, тридесет и пет годишна,

брокер в агенция за недвижими имоти

Когато посети за първи път кабинета на психотерапевта, Кони беше напълно съсипана. Съпругът й се държал така, сякаш вече не я обича. Бояла се, че той си има любовница и че петнайсетгодишният им брак е на ръба на краха. Тя бе готова да направи всичко възможно, за да го спаси, и успя по някакъв начин да убеди съпруга си да се види с психотерапевта — един-единствен път.

Съпругът, Майкъл, бе настоял тя да не присъства на разговора. Заговори направо, без увъртания. Имал любовна връзка с двадесет и две годишната си секретарка и не изпитвал абсолютно никаква вина за това. Жена му била затлъстяла, сексуално задръстена, прекалено потънала в грижите по децата и напълно безинтересна за него. Знаел, че заслужава нещо повече и без каквито и да било угризения на съвестта си го потърсил и намерил. Все още бил с Кони поради финансови причини — щял да я напусне веднага щом най-малкото им дете навършело осемнадесет и вече нямало да му се налага да плаща издръжка. Майкъл заплаши психотерапевта, че ако спомене дори думичка от чутото на Кони, щял да го осъди за неспазване на лекарската тайна. След което стана и излезе, тръшвайки вратата.

Чудесен мъж, нали? Е, знайте, че той не е единственият — такива като него са страшно много.

Мъжете са неспособни да бъдат предани. Мъжете мразят жените, мъжете не могат да общуват. Мъжете „не загряват“. Мъжете искат да са Питър Пан. Мъжете са от Марс.

Може да видите и чуете всичко това в безбройните телевизионни дискусии на подобни теми, да го прочетете в предназначените за жени списания и книги за самопомощ, да ви го кажат ваши приятели. Мъжете вършат твърде много неща, поради което на жените им е трудно да разчитат на партньорите си и да ги разбират, още по-малко пък да поддържат цветущи интимни взаимоотношения с тях. Но на мъжете изглежда изобщо не им пука. Съответните статии и книги се четат предимно от жени; жени обсъждат с приятели проблемите в интимните взаимоотношения и търсят професионален съвет.

И все пак, „задник“ е твърде силна дума, за да бъде лепната като етикет на когото и да било. До известна степен използваме това определение иронично. Отначало двамата си подхвърляхме насмешливо, че както е тръгнало, посветените на темата за интимните взаимоотношения телевизионни дискусии и книгите за самопомощ неминуемо ще стигнат до заключението, изведено като заглавие на тази книга. Просто се шегувахме.

После започнахме да подхвърляме тази закачка на нашите познати жени — приятелки и клиентки. Откликът от тяхна страна бе направо съсипващ. Буквално всички те бяха напълно съгласни, че мъжете наистина са задници, като в повечето случаи изобщо не се шегуваха. Е, да, признаваха, разбира се, че не всички мъже са лоши, пък и че дори лошите си имали техните добри страни. И все пак, във всички тези твърдения отчетливо прозираше жилка на гняв, обида и чувство за безсилие.

Нужно ли е наистина да използваме думата със „з“?

Употребата на думата „задник“ вероятно би отблъснала мнозина читатели, би ги накарала да пренебрегнат тази книга, а нищо чудно дори да предизвика протести срещу разпространението й по книжарници и библиотеки. Но тя не е написана с цел да обижда или да скверни. Нито думата сама по себе си, нито разглежданата в книгата тема са безнравствени по какъвто и да било начин. Няма да откриете описания или дори намек за нещо, което хората биха определили като неприемливо или като безнравствено.

Вулгарно е, разбира се, да наречеш мъжете задници. Но тази вулгарност е само бледо отражение на физическите и на емоционалните вреди, които този тип мъже нанасят постоянно, често дори без да се замислят, на жените, с които се обвързват. Оказа се невъзможно да открием друга дума, която да е едновременно и достатъчно разтеглива като понятие, за да вмести смисъла на нашето определение за мъжете, и достатъчно наситена емоционално с гнева и безсилието, които жените все по-често изпитват в интимните си взаимоотношения с мъжете. Това е единствената дума, която най-точно приляга на типа мъже, за които сме слушали да ни разказват безброй жени.

Иронията в случая е, че хората, които биха били най-малко обидени от употребата на тази дума — така, както я използваме ние — са именно онези мъже, на които тя най-добре приляга. Защото те непрекъснато се обръщат един към друг с тази дума, а често дори се гордеят, че могат да бъдат определени като такива. В техните среди, ако един мъж се държи лошо с жена, ако я малтретира (в буквалния и в преносния смисъл), много рядко би бил порицан от приятелите си. Тъкмо напротив, те често гледат на него дори с някакво перверзно уважение — та нали в края на краищата „истинският мъж не търпи да бъде под чехъл“ (при това много меко казано).

Това всеки го знае — защо тогава пак повдигаме въпроса?

Един разумен критически подход към тази книга би изтъкнал, че тя всъщност прави лоша услуга на жените, като изважда на бял свят отрицателните черти на лошите момчета, без изобщо да споменава добрите, а така вдъхва още по-голям песимизъм на жените, които и без това вече си го имат, по отношение на мъжете. Е, да, но жените, които живеят с добри момчета, никога няма да посегнат към тази книга. А за всички вас, останалите жени, намерението ни бе да потвърдим някои ваши усещания за нещата, ясно да определим типа мъже (с различните им видове и подвидове), които превръщат живота ви в ад, както и да ви дадем някои специфични насоки относно това как да се справяте с подобни партньори.

Средностатистическият любовен роман прави много по-лоша услуга на жените, отколкото книга като нашата би могла изобщо да направи. Любовните романи са изключително популярни и то най-вече сред жените. Понякога размерът на тази популярност е направо потресаващ. Според един отзив в „Нюзуик“ от 1997 г., озаглавен „Дама Купа се отказва от своя трон“, само за 1996 г. приходите от продажбата на любовни романи са били в размер на един милиард долара. А над половината от книгите с меки корици, предназначени за масовия пазар, са били любовни романи.

Любовните романи, както и криминалните, а също и тези в някои други жанрове, се пишат по определени формули. За любовния жанр една от задължителните формули е, че отначало главният герой е суров самец — безпринципен, незаслужаващ доверие, груб до вулгарност, но вълнуващ и желан. С една дума — типичен задник. Но ето че любовта на една добра жена го вкарва в правия път и го „опитомява“, а в края на романа двамата яздят заедно към залеза.

Е, това именно е действително опасна пропаганда. Първо, тя дарява с романтичен ореол самеца мъжкар и допринася за опасното (и напълно неоснователно) убеждение, че той може да бъде променен. Но любовните романи не са единствените, които захранват жената с подобна безсмислена и безпочвена вяра. Съществува една приповдигната, оптимистична сюжетна линия, в която жените не само че искат да вярват, но и са подмамени да я възприемат като чиста и свята истина посредством общоприетите митове за интимните взаимоотношения. Откриваме я в сюжетите на много филми, телевизионни предавания и дори в други, освен любовните, популярни жанрове. В резултат на това, огромен брой жени продължават да целуват гнусни жаби и трепетно ги чакат да се превърнат в прекрасни принцове.

И в това няма нищо изненадващо. Когато се влюбят, жените искат да виждат само и единствено своя Прекрасен принц, затова и си затварят очите за някои неща. Пък и мъжете често си вярват на всичко, което говорят на жените в началото на връзката (въпреки че миналите им интимни връзки недвусмислено доказват противното). Те искат да се видят и да възприемат самите себе си като добри момчета. По такъв начин, в началото на връзката имаме двама души, които са в негласен заговор да се самоизмамят.

Съществуват редица книги, които ви дават уравновесена представа за мъжете. Нашата не е от тях. Тази книга ще ви разкрие какво наистина представляват мнозина мъже — какво говорят, мислят и чувстват по отношение на жените тогава, когато са сред себеподобните си. Като мъже, ние сме имали възможността да станем свидетели на неподлежащите на разгласяване и политически некоректните[1] идеи, разпространени в нашите офиси, мъжки клубове и съблекални и по време на различните спортни събития. Непрекъснато чуваме жените да бъдат определяни като „задръстени глупачки“, „безмозъчни кукли“ или с думи, започващи с „к“ и с „п“ — и то не само от немити и необразовани мъже. Тези нецензурирани мнения дават наистина много грозна картина на това какво представлява средностатистическото момче, което срещате навсякъде. Погледът към мъжете такива, каквито наистина са, може само да ви служи като предупреждение и предпазно средство при започването на някоя интимна връзка или при продължаването на друга.

Но освен че сме били свидетели на тези нецензурирани разговори между мъже, има и нещо още по-важно — ние имахме привилегията да изслушаме разказите на безброй жени за техните интимни взаимоотношения с мъжете, в продължение на общо тридесет и пет години психотерапевтична практика. И бяхме безкрайно обогатени от този наш опит. От хиляди жени научихме какво може да бъде мъжкото поведение и колко безкрайни са женската издръжливост и търпение. Тази книга е написана въз основа на придобитите от тези жени познания.

Има мнозина (е, всъщност намират се поне неколцина) наистина мили, разумни, чувствителни мъже. Но тази книга описва другите, онези, които не са такива. Не се знае точно какъв процент от всички мъже представляват те, но в никакъв случай не са малко. И се надяваме жените да разберат настойчивото ни послание към тях, а именно, че ако си имат работа с тези Принцове на мрака, чувствата им на жалост към тях, разбирането и търпението им няма да помогнат. Според напълно достоверните свидетелства на големия брой жени, интервюирани за тази книга, гнусните жаби си остават гнусни жаби, безпринципните самци си остават безпринципни самци, а задниците завинаги си остават задници. И така, нека започнем с определянето на това кои всъщност са тези момчета.

Какво прави от мъжа задник?

Всеки си има мнение относно това какво прави мъжа достоен да носи алената буква „А“ (като тук не говорим за „изневерник“, макар че в четвърта част ще се спрем и на тази разновидност)[2]. Нека изясним кои характерни черти имаме предвид, когато употребяваме този термин:

1. Нечувствителност към партньорката. Не изглежда кой знае какво непосилно изискване да проявиш малко внимание към това какво харесва или не харесва партньорката ти, кое я кара да се чувства добре и кое я наранява. Тези мъже не го правят.

2. Егоизъм. Друго разковниче към изграждане на наистина успешна интимна връзка е способността в разумни граници да поставяте нуждите, изискванията и желанията на партньора си пред своите собствени. Тези мъже не притежават такава способност.

3. Неспособност да поемат отговорност за самите себе си. Когато между двама души нещата не вървят, вина за това имат и двамата. Тези мъже или не осъзнават собствения си принос за влошаването на взаимоотношенията, или твърдят, че не могат да променят начина си на поведение. Все някак намират начин да обвинят вас за всичко.

4. Правят живота на партньорката си по-тежък, вместо да го облекчат. Една от причините, поради която хората заживяват заедно, е да имат с кого да споделят всичко и така да облекчават бремето на живота. Тези мъже само увеличават житейските тегоби по много и най-различни начини.

5. Съревнование, не сътрудничество. Добрите взаимоотношения в една интимна връзка означават споделяне и съвместна работа. Тези мъже се съревновават, сякаш това да печелиш и да бъдеш винаги прав е много по-важно, отколкото да се разбираш с партньорката си.

6. Нужда да упражняват контрол. Най-добрите интимни взаимоотношения се изграждат между равни хора, които се отнасят един към друг с взаимоуважение и си поделят отговорностите. Тези мъже изпитват нужда да държат всичко в свои ръце, те да командват парада и да дърпат конците.

Смущаващо голям брой мъже отговарят на тези критерии. И макар да е възможно въпросът защо са станали такива да разпалва интелектуалното ви любопитство, за вас е много по-належащо да разберете дали човекът, с когото живеете, е задник или не. За да ви дадем най-обща представа за това с кого си имате работа, отговорете на краткия тест, който ви даваме малко по-долу.

Ако отговорите с „не“ на всички въпроси — клонирайте го. Може да натрупате цяло състояние. Ако отговорите с „да“ на един до пет въпроса, то вие сте с човек, който определено проявява тенденции на „з“. Ако отговорите с „да“ на шест до десет въпроса, то той несъмнено е мръсник. Ако отговорите с „да“ на единадесет до петнадесет въпроса, то мъжът, с когото сте, е огромен задник, проявяващ характерните черти на доста от разновидностите, които обсъждаме в четвърта част. Ако отговорите с „да“ на шестнадесет до двадесет въпроса, то животът ви е истински ад.

Е ли той задник, или не?

Да

Не

1.

Мислихте ли си в началото, че той е прекалено добър, за да е истински… а после се е оказало, че не е истински?

2.

Смятате ли, че вършите повече неща, отколкото споделяте, в много области от интимната ви връзка?

3.

Налага ли ви се да спотаявате мисли и чувства от него?

4.

Той все още ли живее с родителите си (или с тях ли живееше, когато се запознахте)?

5.

Срам ли ви е или чувствате ли притеснение да разкажете на приятели и близки за това какъв е той наистина?

6.

Много ли се оправдавате или обяснявате пред него?

7.

Когато той ви говори, чувствате ли се като дете пред родител?

8.

В отношението му към вас редуват ли се периоди на близост и отдръпване, после отново близост и пак отдръпване?

9.

Чудите ли се какво сте направили, за да престане той да се интересува от вас?

10.

Струва ли ви се, че той изобщо не изпитва никакви чувства (освен може би гняв)?

11.

Казвал ли ви е да престанете да се държите като майка му?

12.

Във ваше присъствие флиртува ли открито с други жени, а когато му направите забележка, обвинява ли ви, че сте свръхчувствителна?

13.

Често ли се улавяте да казвате „Не ми е позволено“?

14.

Кара ли ви той да се чувствате така, сякаш нищо не можете да направите както трябва?

15.

Кара ли ви да се чувствате виновна, когато той иска секс, а вие — не?

16.

Чудите ли се понякога дали не живеете в мъжки клуб (бира, спортни програми по телевизията, непрекъснато мотаене навън с приятели)?

17.

Смята ли той, че има право на разни неща — независимо дали е направил, или не каквото и да било, за да ги заслужи?

18.

Трудно ли ви е да разпознаете човека, когото сте обикнали някога в лицето на мъжа, с когото сте сега?

19.

Чувствате ли се така, сякаш имате още едно дете в къщата, когато той е наоколо?

20.

Как смятате, дали той не може, или пък не иска да разбере, когато му казвате какво чувствате?

Слушайте внимателно…

Той не иска да се промени

Много жени започват или продължават интимна връзка с определен тип мъже, обзети от надеждата, че партньорът им постепенно ще се промени. Някои вярват, че това ще стане с възмъжаването на мъжа. Други се надяват, че ако го обичат достатъчно силно, той самият ще заобича и себе си, а също и другите хора. Независимо от конкретната причина за всеки отделен случай, именно надеждата подхранва решимостта на една жена да продължи интимната връзка с мъж, който не е на висотата на отношенията им.

Преди години бяха на мода вицовете на тема „електрическа крушка“. В основата винаги беше въпросът „Колко… са необходими, за да сменят една изгоряла електрическа крушка?“.

Отговорът за психолозите бе „Само един, но ще отнеме страшно много време, пък и крушката всъщност не иска да бъде сменяна“.

Жените, обвързани с първокласни „з“ (според дадените в тази книга определения), трябва най-сетне да осъзнаят, че повечето от тези мъже не искат да се променят. Защото ако искаха, те (а не вие) щяха да купуват книги със съвети, да ходят на терапия и да разпитват приятели и роднини как могат да подобрят нещата. Не е „луд“ този, който търси професионален съвет и помощ при възникнал в интимните взаимоотношения проблем. Той е по-дълбоко нараненият човек, онзи, който изпитва по-голямо неудобство от създалото се положение и който се опитва да промени нещата за добро.

Но само защото вие изпитвате неудобство, не предполагайте, че и той го изпитва, независимо колко мърмори и се тюхка относно вас и взаимоотношенията между двама ви. Хората, които наистина се чувстват притеснени от създалото се нетърпимо положение, или се опитват да направят нещо, за да го променят към по-добро, или напускат връзката. Ето защо, ако той не предприема нито едно от двете, спокойно може да го заподозрете, че всъщност е по-скоро доволен от състоянието на нещата.

Когато прочетете описанията на различните типове мъже, попадащи в нашето определение, и на типа интимни взаимоотношения, създавани от тях, вече няма да ви е толкова трудно да разберете защо те не изпитват неудобство. Те правят нещата така, че да имат повече власт и всичко да върви по тяхному. Или пък са неспособни да започнат и да поддържат зрели интимни взаимоотношения, като дори не си дават сметка какво липсва на връзката им (те просто „не загряват“).

Ако предполагате — независимо поради какви причини — че партньорът ви иска да се промени, когато всъщност той не го иска, то тогава ще ви се наложи дълго да си блъскате главата в стена от упорита съпротива. От друга страна, ако осъзнаете, че именно вие сте мотивираният за промени човек, това ще ви даде много повече надежда и ясна перспектива как може да си помогнете.

Мъжете — автори на книги за самопомощ — отделна разновидност

И докато говорим за мъжката мотивация за промяна, нека хвърлим един поглед и към помагалата за самопомощ в областта на интимните взаимоотношения. Броят на книгите, посветени на тази тема, е наистина изключително голям. Кварталните книжарници са буквално претъпкани от издания за това как да спасите, да вдъхнете живот, да подобрите, да обогатите или да възвърнете магията на интимните си взаимоотношения. И голяма част от всички тези книги — включително и тази, която четете сега, разбира се — са написани от мъже.

Няма съмнение, че пишейки такива книги, мъжете „експерти“ имат наистина добри намерения, а не са водени само от желание да направят пари от чуждото нещастие. И все пак, голяма част от написаното — както от мъже, така и от жени — по темата за интимните взаимоотношения е не само безполезно, но и направо вредно.

Болшинството читатели на такива книги са жени — поради причините, които споменахме в предходния раздел и поради редица други по-специфични причини. Обществото, в което живеем, подтиква жените да поемат отговорност за емоционалната атмосфера и за поддържането на добри взаимоотношения в двойката. Освен това, жените са по-склонни от мъжете да обръщат внимание и да се стремят към по-добро качество на интимните връзки.

Любовните романи не са единственият извор на опасна пропаганда в сферата на интимните взаимоотношения, с която се сблъскват жените. Защото книгите за самопомощ в областта на интимните връзки също проявяват тенденция да казват на жените онова, което те искат да чуят, а именно — че мъжете могат да бъдат променени. А когато подобно твърдение е изказано от автори мъже, вредата е дори още по-голяма. Защото жените вярват, че получават информация „отвътре“. Та нали авторите са не само „експерти“, но и мъже! Следователно напълно достоверно знаят как мислят мъжете, какви мотиви ги движат. Но подобни идеи могат да доведат до опасни недоразумения.

Като пример нека погледнем случая с Джон Грей и неговата изключително популярна книга „Мъжете са от Марс, жените — от Венера“[3]. Книгата на д-р Грей е пълна с наистина автентичен и показателен за мъжкото мислене материал, който е в съзвучие с личния опит на много хора (в болшинството, както вече видяхме, жени). Изказаните от автора идеи подкрепят в голяма степен това, което жените усещат, като им помага да си обяснят доста от най-често срещаните проблеми при интимните им взаимоотношения с мъжете.

Освен това, мнозина мъже също биха се съгласили с много от идеите на д-р Грей, например с тази за „връщане в пещерата“. За жалост неговото послание към мъжете се чете най-често от жени. И те биват обзети от измамната, според нас, надежда, че техните мъже могат да се променят, стига само да се съгласят да прочетат книгата. Но проблемът е в това, че повечето от тези мъже не искат да се променят.

Ако бяхме вземали по един долар от всяка жена, с която сме говорили и която беше опитала да накара съпруга или приятеля си да прочете „Мъжете са от Марс, жените — от Венера“ (нито една не бе успяла), то сега ние щяхме вече да сме се пенсионирали и оттеглили заслужено на Карибите, а нямаше да пишем тази книга. Един раздел от „Мъжете са от Марс, жените — от Венера“ е озаглавен „101 начина, по които мъжете могат да натрупат точки пред жените“. Едно от тези 101 предложения е „четири прегръдки дневно“. Как ли пък не. Можете ли да си представите някой от отровните мъже с който сте си имали работа, да прочете това и драговолно да се придържа към него? Защото ако някой мъж изяви желание да прочете книга със съвети в областта на интимните взаимоотношения, да подходи сериозно към тях и охотно да прилага съвет като този за „четири прегръдки дневно“, то той е наистина необичайно явление, пък и вероятно изобщо не му се е налагало да чете подобна книга.

Проблемът с подобен вид съвети е, че те карат жените да вярват, че съществува реална възможност средностатистическият им мъж да се заинтересува от тези препоръки и да ги последва. А това подхранва безпочвените им надежди, че мъжете могат — и искат — да бъдат променени. И в резултат, жените продължават да удрят глава в дебели каменни зидове, опитвайки се да накарат партньорите си да се променят чрез подобни директни, опростени методи.

Подходът, изложен в нашата книга, е съвършено различен. Убедени сме, че ако вече сте направили няколко искрени, но напълно безуспешни опити да накарате партньора си да предприеме нещо за подобряване на интимните ви взаимоотношения, то ви е необходимо да отстъпите крачка назад и да се вгледате по-внимателно в него. Дали той е мъж от типа на „четири прегръдки дневно“, или някой, който охотно би оставил нещата такива, каквито са, независимо колко неудобни са те за вас и колко нещастна се чувствате? Смятаме, че по-подходящо заглавие за подобна книга би било „Жените са от Земята, мъжете — от Уран“[4].

И така, как да постъпи жената?

Той е мръсник. И не иска да се промени. Нима това не прави положението до голяма степен безнадеждно?

Не винаги. Първо, жените заживяват с проблемни мъже, просто защото не могат да ги разпознават още в началото на запознанството им. Вземането на превантивни мерки винаги е за предпочитане пред провеждане на лечение и следователно ако може да избегнете обвързването с труден мъж, то бихте имали голяма преднина в играта. Като определяме общите типове и специфичните подвидове, в които се вписват подобни мъже, ние се надяваме, че нашата книга ще ви насочи към кои несловесни белези трябва да сте особено бдителни, когато започвате нова интимна връзка. Кои са предупредителните сигнали? Какви са вашите собствени характерни черти, които биха ви направили уязвими и податливи на подобен тип мъже, или кой тип мъже са особено отровни за вас такива, каквито сте? Защото ако проявите изострено внимание към определени неща, в които преди дори не ви е хрумвало да се вглеждате, това може да ви предпази от затъване в истински емоционален кошмар.

Дори ако вече сте обвързани с мъж, който притежава всички черти на „з“, и не откривате в него желание да се промени, а вие искате още веднъж да опитате да подобрите нещата между вас, не всичко е загубено. Има надежда за мотивираните жени, които искат да подобрят интимните взаимоотношения със своите немотивирани партньори.

Интимната връзка на двама души не е просто съжителство на две независими личности, а сложна система. А в една система отделните й части са взаимозависими. Когато една част (личност) се задейства, това оказва влияние върху друга част (личност), която съответно реагира на това действие. И ако един от двамата партньори, включени в системата на интимната връзка, смогне да открие наистина различни начини за подход към проблемите във взаимоотношенията, то и реакциите на другия неминуемо ще се променят. Невъзможно е предварително да знаете точно в каква посока, но е сигурно, че ще се променят. Полезна ще ви е аналогията с двойка танцьори. Ако те от години правят едни и същи стъпки и фигури, всеки предугажда движението на партньора си и двамата всъщност действат автоматично, инстинктивно. Но ако единият от тях се отклони чувствително от обичайната рутинна практика, за другия става невъзможно да се придържа към старите навици и ритъм, а ако въпреки всичко се опита да го стори, ще се чувства неловко и неуверено в собствените си действия.

Същото е валидно и за старите навици в интимните взаимоотношения. Жените обикновено допускат една и съща грешка, като си мислят, че опитват нови подходи към партньора си, които обаче той възприема просто като нова песен на стар глас. Например жените често се опитват да говорят разумно със своите проблемни мъже. И това е чудесен подход, но не и когато си имате работа с човек, който е напълно неразумен. Когато рационалното, откровено обсъждане на проблемите не доведе до никаква промяна в поведението на партньора им, повечето жени се опитват да подходят към създалото се положение от друг, но само малко по-различен ъгъл. Проблемът е, че те продължават да си служат с доводите на разума и рационалността. Проблемните мъже възприемат това като лека вариация на старата тема и реагират по обичайния си начин.

Тази книга ще ви помогне да осъзнаете вредните привички и да излезете от отъпкания коловоз посредством коренно различен подход към проблема, което пък ще ви даде възможност самите вие да поемете в ръце съдбата на емоционалното си здраве.

Опитвайки се да опишем и разберем проблематичните мъже, добре е да започнем с това какво ги е направило такива, каквито са. В следващата част ще обсъдим как именно еволюцията, генетичното наследство, различните обществени фактори и семейните влияния се съчетават, за да доведат до изграждане на характерните черти на подобен тип мъже и как обществото всъщност не ги окуражава да се променят.

[1] Политическа коректност, тоест принципът за равенство на половете, е един от водещите приоритети на политиците в съвременните развити западни общества. Но пак там 98% от мъжете и 94% от жените смятат, че този принцип се е превърнал в ограничителна концепция, която им пречи да изкажат свободно, без цензура това, което мислят и чувстват. Първоначалното намерение на принципа за политическа коректност бе да противостои на сексисткото поведение и език, на неравнопоставеността на двата пола и да предостави на жените възможности за изява, равни на тези на мъжете. Предполагаше се, че жените са потиснати от тираничните мъже. Но, естествено, принципът за политическа коректност не намери подкрепа в мнозинството. А дали изобщо е възможно да бъде осъществен? Учените казват, че това е доста невероятно. Милиони години са били необходими на мъжете и жените да еволюират до това, което са днес, и навярно ще им трябват още милиони години, за да еволюират в същества, годни и способни да живеят в един политически коректен свят. Защото най-големият проблем, с който човешкият род се сблъсква днес, се състои в това, че неговите възвишени идеали и концепции за поведение са изпреварили с милион години заложената в човека генетична реалност. (Алън и Барбара Пийз, „Войната за вдигнатия капак на тоалетната чиния. Защо мъжете не чуват, а жените не могат да се ориентират по карта“, ИК „Сиела“, 1999 г.). — Б.прев. ↑

[2] Авторите имат предвид романа на Даниел Хоторн „Алената буква“ и обичаят изневерилите на мъжете си жени да бъдат публично порицавани като окачат на гърдите им алени букви „А“. Авторите правят игра на думи с прелюбодеец (на англ. Adulterer) и задник (на англ. Asshole). — Б.прев. ↑

[3] Джон Грей, „Мъжете са от Марс, жените — от Венера“, София, 1994 г., ИК „Хомо футурус“. — Б.ред. ↑

[4] В астрологията Уран е планетата, която управлява и предопределя гнева, яростните избухвания, несправедливостта, терора и деспотизма в характера и поведението на подвластната му личност. — Б.прев. ↑

Втора глава
Как са станали такива

От мига, в който го срещнах, си мислех, че е велик. За жалост, и той беше убеден в същото.

Тереза, двадесет и осем годишна,

консултантка по трудовата заетост

В своя научнофантастичен роман — носител на редица награди — „Лявата ръка на мрака“ Урсула Ле Гуин представя едно общество на напълно еднакви във всяко едно отношение човешки същества. На планетата Гетен не съществуват такива понятия като сексизъм, предопределени за всеки пол роли или правила за съответно подходящо поведение. Следващият пасаж е взет из дневника на един землянин, посетил тази чужда нему култура.

Тук няма и помен от възприетия на Земята модел за социосексуално взаимодействие. Гетенианците не се възприемат един друг като мъже и жени. Нещо почти непостижимо за нашето въображение. В крайна сметка, кой е първият въпрос, който задаваме, когато се роди дете? И все пак, невъзможно е да кажеш за един гетенианец „то“. Те не са среден род, не са неутрални. Гетенианците са потенциални същества. По време на всеки сексуален цикъл те могат да се развият в която и да е от двете посоки — докато трае цикълът. Няма установен психологически модел, като майката на няколко деца може същевременно да е баща на няколко други. Тукашното човечество не се дели на силни и слаби половинки, на закрилници и закриляни. Всеки е уважаван и преценяван единствено като човешко същество.

Класическото произведение на Ле Гуин ни въвежда в един свят без полови различия, където всеки индивид е свободен да развие различни идентичности, независимо какъв е бил полът му, когато се е родил. За жалост, това е научна фантастика. Между мъжете и жените има редица разлики. Помислете върху следното.

Изследователката — семеен терапевт д-р Джудит Майерс Ейвис докладва, че 37% от жените са били сексуално малтретирани преди да навършат осемнайсетгодишна възраст, като 95% от насилниците са били мъже. Една от всеки шест жени е била малтретирана от мъжа, с когото живее. Един от всеки четирима учащи се в колеж момчета е осъществил принудителен полов акт с нежелаеща партньорка. В болшинството от случаите извършителите на тежки престъпления, сексуални изнасилвания и злоупотреби с властта са мъже. Но вероятно най-страшните статистически данни, които д-р Майерс Ейвис изнася, са следните: 20% от учащите се в колеж момчета казват, че биха изнасилили жена, ако имат гаранции, че няма да бъдат разкрити и наказани!

Нека погледнем какво става и сред мъжете терапевти — психолози, брачни и семейни терапевти, психиатри, консултанти на душевноболни, пастори и т.н. Предполага се, че те са по-чувствителни от средностатистическия мъж и че професионално са призвани по-скоро да помагат, отколкото да злоупотребяват. И все пак, всеизвестен факт е, че 99% от терапевтите, които злоупотребяват сексуално със своите клиенти, са мъже. Наистина тъжен коментар за мъжката половина от човечеството. Но защо всъщност мъжете малтретират и злоупотребяват сексуално с жените? И защо толкова често са тиранични, непочтени, незрели и емоционално недоразвити? Къде се крие вината за различията между мъжете и жените и за стряскащото, но неизбежно заключение, че мъжете могат да бъдат големи задници?

Гени и еволюция

Антрополозите и психолозите, изследващи еволюционното развитие, смятат, че противно на общоприетото мнение, мъжете не са такива, каквито са, по свое собствено желание, а по-скоро, защото са били генетично програмирани по такъв начин, за да бъде осигурено оцеляването на вида. Тъй като човешките същества са еволюирали в едно враждебно обкръжение, мъжете са ловували, убивали са храната, необходима за тях и семействата им, и са били в постоянна готовност да защитават рода и племето си от всякаква физическа заплаха. В действителност, хилядолетия наред мъжете са били принудени да еволюират, развивайки качества на агресивност, отбранителност, властничество и контрол, а също и покровителственост — въпреки че в съвременния свят тези качества не са от особена полза, особено в областта на интимните взаимоотношения.

За жалост, някои мъже преоткриват с охота своята сурово ориентирана мъжественост. Възвръщането към живот на образа на „лошото момче“ в програми като „Мъже с лошо поведение“ е очевидно доказателство за остро отреагиране от страна на мъжете срещу критиките, отправени към тяхната неандерталска природа. За съжаление, подобни програми окуражават мъжете да съживят скрития във всеки от тях задник. Във филма „Обесници“ един от героите оприличава примамването на жена в капан за мечки с убиването на зайче. Една статия в „Нюзуик“ твърди, че при мъжа чувствителността е равнозначна на мекушавост и че не това искали жените. Пак там се подчертава, че на мъжете им било писнало да бъдат сравнявани със земята от разни феминисти и да трябва непрекъснато да се извиняват за своята мъжественост.

От гледна точка на еволюцията, същественото е това, че много от отрицателните мъжки черти са генетично програмирани. Мъжете „си спомнят“ примитивните си импулси да отбраняват, контролират, властват и да потискат всяка слабост в себе си, като подсъзнателно всъщност изпълняват своята генетична програма.

Психологически влияния и семейно възпитание

Момчетата са подтиквани да проявяват издръжливост и борбеност посредством различни видове спорт, да стоят настрани от момичетата и да не се държат за полата на мама. Скритото послание е: „Не бъди мекушав лигльо и независимо какво правиш, не се дръж като жена“. И в крайна сметка момчетата се научават да показват презрение към света на жените, който по парадоксален начин включва и майката, която те обичат. В резултат на това, в душите им настава психологически смут и те развиват параноя по отношение на жените. Момчетата решават своите си проблеми като потискат всичко женствено в себе си и отричат всичко женствено в заобикалящия ги свят. Момчетата се превръщат в мъже, изпълнени с крайно двояки чувства към жените. Оттук произтича и стремежът на мъжете да търсят власт и упражняване на контрол в интимните взаимоотношения с жените, като по този начин се опитват да се справят със своята обърканост и да избегнат усещанията за смут и опасност.

Но не само психологическото объркване прокарва път за проява на проблемно мъжко поведение. Семейната среда също предоставя благодатна почва за израстване и процъфтяване на задници, още от самия момент на раждането. Родителите на новороденото синче го описват като по-яко, по-едро, по-будно, по-силно и по-издръжливо от бебето момиченце. Родителите си играят по-грубо с момчетата, отколкото с момичетата и окуражават „полово подходящите“ игри. Момчетата биват насочвани към спорт и други физически дейности, а момичетата — към четене и други по-малко агресивни области за изява. Родителите описват момиченцата като очарователни, по-нежни, по-дребнички, по-хубавки и по-деликатни. Имат по-големи изисквания към момчетата и очакват от тях да поемат повече рискове. Родителите очакват от момичетата да откликват на нуждите на другите деца и да се сдружават повече. Подтикват момчетата да бъдат независими и ги утешават и успокояват много по-малко, когато те са уплашени или наранени.

Момчетата биват приучавани да контролират емоциите си и да не дават изява на чувствата си. Момичетата пък биват приучавани да изявяват чувства и да дават словесен изказ на тревогите и вълненията си. По този начин всъщност момичетата биват възпитавани в отзивчивост към другите, в желание за сътрудничество и чувство за общност, докато момчетата биват възпитавани да пренебрегват другите в името на постигането на собствените им цели. Въпреки че напоследък нещата като че ли малко се попромениха, но семейството едва ли би могло да планира по-успешно възпитание на бъдещи задници.

Обществени очаквания

Масовата култура само допринася още повече за объркването на момчетата относно мъжествеността, женствеността и интимните взаимоотношения. На мъжете им се набива в главата — направо им се промиват мозъците, че трябва да желаят женската красота: всички предназначени за тях желани продукти са декорирани с привлекателни жени. За жалост, това е тип красота, който не само че е едноизмерен, но дава и печално изкривена представа за жените. Наоми Уолф, авторка на „Мита за красотата“, говори за измислена красота, която съществува единствено в списанията и в телевизионните рекламни клипове. И докато жените са подмамени да преследват постигането на тази невъзможна красота на каквато и да било цена — в смисъл на пари, време и себеуважение — мъжете са баламосани до оглупяване, че трябва да се стремят да придобият, притежават или спечелят подобен трофей. Всички други жени минават на заден план — обект на презрение, който с лека ръка може да бъде захвърлен, ако на хоризонта се появи някоя, която да е макар и малко по-близко до мечтания идеал.

Според д-р Уорън Фарел, автор на „Защо мъжете са такива, каквито са“, по този начин в мъжете се изгражда предпоставката да желаят недостижими, приказно красиви жени, като същевременно обаче им е насадено презрение към всичко женствено. За да спечелят трофея, те трябва да се изявяват и състезават. Каквото и да им коства това, мъжете на всяка цена трябва да преуспеят, за да грабнат наградата. Така те научават, че за женското внимание трябва да заплатят с вманиачено преследване на успеха за сметка на всичко останало — и особено на интимните взаимоотношения. Наистина парадоксално положение. Наградата за успеха е трофей, чиято стойност девалвира в момента, в който бъде спечелен.

В състезанието за женската красота мъжете непрекъснато поемат риска да бъдат отхвърлени. Въпреки че от все сърце желаят жената мечта, дълбоко в себе си те негодуват срещу необходимостта да се състезават за нея и се боят от вероятността да бъдат отхвърлени. Затова и се опитват да предпазят самите себе си, като поставят под съмнение стойността на жените, подменят откритото общуване и желанието за интимност с непочтеност и необходимост от завоевание.

Нашето общество като цяло и средствата за масово осведомяване в частност програмират мъжете да желаят жената като декорация, а не като наистина близка партньорка; като украшение, което да краси тяхното обкръжение и да служи за отражение и доказателство на успеха им. По подобен начин, първият образ на секса за голям брой подрастващи е порнографията, до която стигат чрез списания, видеофилми и персонални компютри. Жените са принизени не само до красиви предмети, които могат да бъдат купени с успех, но и до сексиграчки, които могат да бъдат използвани и малтретирани за егоистично задоволяване.

Близката ни история е пълна с преуспели мъже, чиято репутация е била опетнена от сексуални скандали. Боксьорът Майк Тайсън беше осъден за изнасилване; актьорът Хю Грант и политическият съветник Дик Морис бяха заловени с проститутки; бившият сенатор Робърт Пакууд трябваше да напусне службата си поради обвинения в сексуална злоупотреба, подпомогната от заемания от него пост. (В действителност нито един от четиримата не пострада чак толкова много. Актьорската кариера на Грант продължи да се развива възходящо; Тайсън получи милиони, за да играе отново; а Морис и Пакууд се прехвърлиха успешно в частния сектор.) Списъкът може да продължи до безкрай.

Разбира се, най-шокиращи през последните години бяха съдебните процеси за сексуални злоупотреби, в които бе замесен президентът Клинтън: лидерът на свободния свят бе обвинен в сексуална афера с два пъти по-млада от него жена (като при това — нещо твърде интересно — той получи безпрецедентно висок рейтинг на одобрение от страна и на двата пола).

Мъжете с подобен тип поведение са били приучени да поставят под съмнение стойността на жените. Някои издигнали се на власт мъже изведнъж откриват, че вече имат достъп до такива привлекателни жени, до които преди не са могли дори да припарят. Те най-сетне могат да се състезават и да придобият недостижимата някога награда за техния усилен труд и саможертви. Или още по-лошо, от висотата на заеманата от тях позиция на богаташи и властимащи, те смятат, че имат правото да вземат или купят всичко, което си пожелаят.

И въпреки че напоследък определените за двата пола ролеви модели постепенно започнаха да се посмекчават, а и средствата за масово осведомяване вече изобразяват малко по-различно мъжете, болшинството от телевизионните програми и рекламните клипове все още представят „истинския мъж“ като силен, суров, хладнокръвен, безчувствен, който винаги владее положението и никога от нищо няма страх. Но като „истински мъж“ той всъщност придобива и всички онези качества, които го превръщат в пълен задник.

С помощта на жените

„С помощта на жените“ не означава „по вина на жените“. Жените не са отговорни за отрицателното мъжко поведение, а по-скоро му оказват известно влияние.

Жените помагат на мъжете да се държат лошо по най-различни начини. Първият е, че те се отнасят към тях като към деца (макар и това тяхно разбиране за степента на емоционално развитие на техните партньори да е до голяма степен точно). Жените допускат грешката да предполагат, че мъжете не могат да се грижат сами за себе си и че са неспособни да организират и ръководят собствения си живот. Те прекалено много им помагат и вършат неща, които партньорите им не само могат, но и трябва да вършат сами за себе си. Това поведение на помощ от страна на жените позволява на мъжете да пренебрегват и да не поемат отговорността за своята част от житейското бреме. И в крайна сметка, те започват да очакват от всяка жена винаги услужливо да подлага рамо и да поема целия товар.

Второ, жените помагат на мъжете да се държат лошо, като ги поставят в центъра на своята вселена — и постоянно принизяват собствената си значимост. Доброволно се отказват от собствената си сила и компетентност. Отказват се от хобито си, от приятелите и роднините си. И нещо дори по-важно, отказват се от своите мечти и стремежи. Но щом бъдат превърнати в извор на всичко най-важно и значимо в света на интимната връзка, повече от сигурно е, че мъжете ще започнат и да се държат съответно високомерно и егоистично. По този начин те биват приучени да пренебрегват тревогите на жените и да ги отхвърлят с лека ръка, като незначително хленчене — та нали всичко стойностно и смислено произтича само и единствено от тях.

Трето, жените помагат на мъжете да се държат лошо, като си позволяват да бъдат привлечени от техния потенциал, тоест от това, което мъжете биха могли да станат, а не от това, което са. Жените често са изпълнени с романтичната вяра, че „суровите мъжкари“, в които са се влюбили, ще се променят благодарение на тяхната любов и грижи. Следователно жените всъщност приемат и дори опрощават неприемливото поведение на своите партньори в името на възможността да ги променят. Изключително много жени се вкопчват в тази надежда, въпреки че не се забелязва дори намек за настъпваща чудодейна промяна. И тъй като нетърпимото им поведение е прието и опростено, мъжете се възмущават, когато жените най-сетне започнат да се оплакват — „Много добре знаеше какъв съм, когато се запознахме!“.

И най-сетне, жените спомагат за лошото поведение на мъжете като се държат към тях като към „предмети на успеха“. Те биват привличани и ценят успелите мъже — онези, които могат да им осигурят всички придобивки, съпътстващи успеха. Никоя жена не иска да има за спътник в живота някой „загубеняк“. И затова жените рядко избират за интимен партньор мъж, който може и да не е толкова преуспял, но затова пък да е по-мил и по-деликатен като човек. Така те неволно подсилват онези мъжки черти, които са необходими за постигането на успеха. Няма нищо лошо в това жените да харесват успелите мъже, но, за жалост, голяма част от чертите, съпътстващи преуспяването, не са най-подходящите качества, необходими за постигането на щастливи интимни взаимоотношения.

Една колективна фантазия: нещата се променят

Въпреки забелязващите се напоследък известни промени към по-добро, неравенството между половете в интимните взаимоотношения продължава да се проявява с пълна сила. В действителност вярата, че нещата се променят, е опасна фантазия, която може да стане причина да не сте подготвени да защитавате сами себе си срещу типа мъже, описани в тази книга — партньора, с когото може би сте понастоящем.

Би могло да се каже, разбира се, че нещата до известна степен са се променили. Жените се пребориха успешно за равенство пред закона, на работното място вече се изявяват блестящо във всяка област, смятана доскоро за запазена мъжка територия. И това наистина е така. Но пък в интимната сфера, относно половите стереотипи, нещата не са се променили. Не се е променило поведението на мъжете спрямо жените. Няма начин да уредите със закон нечие поведение; лошото държание е станало само по-прикрито.

Навсякъде около нас може да открием доказателства за това песимистично твърдение. Изследователката на проблемите в брака и семейна терапевтка д-р Шели Грийн посочва престъпни случаи като този с „Отряда на шпорите“ — южнокалифорнийска банда младежи, действаща в средата на деветдесетте години, чиито ритуал за приемане на нови членове се състоял в изнасилване на малолетни момиченца. Когато били заловени, бащите на някои от участващите в бандата момчета ги защитили публично, като се опитали да омаловажат насилническото поведение на синовете си с вечното извинение „момчетата са си момчета“. Как мислите, дали тези бащи тайничко не са се зарадвали, че синовете им не са хомосексуалисти, или може би чрез тях са изживявали собствените си скрити сексуални фантазии? А тези момчета не са били възпитани през петдесетте или шестдесетте години. Човек би предположил, че в тях ще надделеят новите разбирания за взаимоотношенията между половете, но ето че не е така.

Или вижте например серийния анимационен филм „Тини Туунс“ — предполага се, че той е предназначен за малки деца. В един от епизодите Бъстър и Бабс Бъни дават съвети относно любовните срещи. Бабс е нарисувана в доста предизвикателно облекло, разкриващо твърде пищно оформена напълно женска фигура. Когато я вижда, Бъстър буквално откача и хуква да си вземе студен душ, за да се успокои. Репликата на Бабс е, че едно момиче никога не бива да подценява силата на този тип облекло. В същата серия на Бъстър му се свидят парите, които би похарчил за срещата с Бабс и сънува кошмар, в който строг съдия го осъжда той да плати всички разходи. Е, какво е тук скритото послание?

И макар че ни е изключително неприятно да го кажем, но нещата изглежда стават дори още по-лоши. Сега, когато мъжете знаят, че обществено недопустимо е да казват или правят определени неща, те просто започват да се прикриват, стават по-изобретателни, премълчават възгледите си или ги изказват в по-приемлива за обществото форма. Самите ние сме мъже и затова много добре знаем, че промените на мъжкото поведение спрямо жените изобщо не са чак толкова кардинални, колкото би ни се искало да вярваме.

А ето и друг пример. В една статия в списание „Тайм“ Барбара Еренрайх обяснява, че в днешно време все повече мъже не се обвързват в дълговременни съжителства. Преди години голяма част от тях търсели интимни връзки с жените едва ли не само заради чистите дрехи, изгладените ризи и топлата храна. Но с напредъка на технологиите в домакинството, с немачкаемите платове и готовите замразени храни, днес всеки може да се справя и сам — и мъжете се справят. Все по-високо се вдига възрастта на сключване на първи брак. А с все по-голямото си отдалечаване от света на жените, мъжете бързо усвояват чертите на задниците и стават още по-завършени негодници — по-изобретателни и по-опасни.

Дори в семейната среда, мъжете често живеят в някакъв техен си обособен свят. Навремето съществуваше единствено бейзбол, баскетбол и футбол. Сега вече се провеждат истински паради на различните спортове — спорт, спорт и пак спорт, двадесет и четири часа в денонощието, седем дни в седмицата. Мъжете могат да гледат не само всички традиционни спортни срещи, но и турнирите по плажен волейбол за жени, на които участничките са облечени в оскъдни бикини, а също и различните състезания на подрастващи момиченца в плътно прилепнали гимнастически трика. Явно всички мъжки молитви са били чути. И кой казва после, че нямало Бог и че Бог не е мъж — благодарим ти, Господи, благодарим ти, Исусе Христе, благодарим ти (попълнете според религиозните си предпочитания) за сателитните спортни програми!

Еренрайх посочва също така и начина, по който предназначените за мъже публикации в пресата само подсилват още повече мъжкото отдалечаване от жените и задълбочават различията между двата пола. „GQ“, например, изкушава мъжете с най-различни съблазнителни за мъжката душа „клубни“ занимания, които те могат да си позволят, без да е необходимо да се охарчват и по някоя жена: пролетни тренировъчни излети, риболовни и голф ваканции, гарнирани с изобилие от секси мацки. Мъжкият идеал за живот вече не е олицетворен от семейния мъж с чувство за дълг, облечен в сив фланелен костюм, който се връща след работа в красивия си дом, при красивата си жена и красивите си деца. Тъкмо напротив, днешният мъж се отъждествява с ергена юпи, с вкус към екологично чистата бира и към спортни артикули с гравиран личен монограм, заобиколен от дузина съблазнителни жени — „приятелки“, които правят секс с него, без да очакват каквото и да било обвързване от негова страна. Мъжът на Новото хилядолетие е гладкомозъчен, дребнав, роботизиран задник.

Съзнаваме, че сигурно всички тези приказки за силите, сякаш обединили се в заговор, за да направят мъжете трудни и проблемни, ще ви прозвучат твърде потискащо. Затова ви предлагаме, като един вид хумористична противоотрова, да се запознаете със следващия раздел, в който ще откриете няколко обяснения за създаващото неприятности мъжко поведение.

Мъжествеността: занемареното „заболяване“

Има сериозни доказателства, че мъжествеността е често срещано умствено заболяване, което — също както стана и с други срамни и укривани заболявания в миналото — трябва да очаква скорошно разкриване, като същевременно е крайно наложително да се планира и проведе широкомащабно лечение.

сп. „Психопрактолоджи Тудей“, 1998

Силната способност на отрицателното мъжко поведение да се разпространява и прониква навсякъде доведе някои хора до извода, че мъжествеността е заболяване, което се нуждае от спешно и радикално лечение. Мъжествеността е синдром, който едва напоследък привлече вниманието на професионалистите в областта на умствените и душевните заболявания. Независимо от историята на занемаряване и непознаване на болестта, преценява се, че 50% от всички американци са носители на мъжествеността, а останалите 50% са нейни жертви. В действителност статистическите проучвания показват, че днес, повече от когато и да било друг път в човешката история, на Земята живеят много повече хора, засегнати от това злокачествено заболяване.

По-важните отличителни черти на мъжествеността са:

1. Вродена предразположеност;

2. Ненормални физически белези: пенис, обилно телесно и лицево окосмяване, прекомерна височина и тежина, шумни телесни прояви;

3. Измамна вяра в собствените способности и познания, „умове, пълни с легенди за самите тях“;

4. Патологично желание за контрол, властване, победи и дистанционно управление;

5. Маниакален и безсистемен интерес към различни спортове;

6. Инстинктивно и непреодолимо желание за „печене на скара“;

7. Емоционална и социална непригодност.

Вродена предразположеност

Почти винаги мъжествеността е проявена още при раждането. Това наблюдение довежда някои изследователи до предположението, че тя е резултат от действието на биологични фактори. Понастоящем се проучват две различни теории. Едната група изследователи твърди, че вина за мъжествеността има откритият ненормален хромозом Y. Другата предполага, че събраните доказателства говорят по-скоро за нарушено биохимическо равновесие на организма, предизвикано от наличието в него на отровното вещество, наречено тестостерон.

Едно първоначално изследване откри, че мъжествеността се предава по наследство. При проучване на над 1200 американски семейства бе открито, че повече от половината са обременени от това заболяване. Зад всеки засегнат от него човек стои поне един родител със същото страдание. Мъжествеността действително е фамилна болест.

Ненормални физически белези: недоразумението „пенис“

Хората, страдащи от синдрома на мъжествеността, са обременени с един ненормален тръбовиден израстък, познат под името пенис. Пенисът определено е най-често срещаният клиничен маркер за това заболяване и е наистина необоримо доказателство за наличието му. Някои по-благодушни учени му приписват известни положителни качества, и особено способност да нараства. И все пак, повечето изследователи са убедени, че по-голямата част от заболяването е локализирана именно в този туморен израстък. Тази хипотеза дори подтиква някои хора да се опитват да облекчат мъките на страдалците посредством хирургическо отстраняване на тормозещата ги мъжественост, какъвто бе случаят с Лорена Бобит[1].

И макар това да е достойно за съжаление, но твърде често наименованията на редица отрицателни качества, свързани с мъжествеността и използвани като заместители на думата „пенис“, се използват като хвалебствени определения на засегнатия от заболяването индивид. Например „пич, кур, хуй“ и т.н. Тази широко възприета употреба на унизителни термини само замъглява още повече състоянието на нещата и възпрепятства хората, засегнати от този здравословен проблем, да потърсят своевременно помощ.

Умове, пълни с легенди за самите тях

Болните от мъжественост наистина страдат от мания за величие. При засегнатите от заболяването индивиди този симптом се проявява в силно изразена склонност да вярват, че буквално винаги и за всичко са прави. А когато са изправени пред необорими доказателства за противното, те продължават да упорстват в своята измамна убеденост за правота и по-скоро биха умрели или изстрадали всички последици, отколкото да признаят грешките и заблудите си.

Трите ключови думи: контрол, съревнование и дистанционно

Може би най-лесният за разпознаване характерен белег за проява на заболяването е патологичният стремеж към контрол. В основата на голям брой специфични въпроси (например каква кола да бъде купена, в кое заведение да се отиде на вечеря, кой да има „последната дума“ по време на спор) лежи именно опитът да бъде постигнат и упражнен контрол. Хората, засегнати от мъжествеността, правят от мухата слон и по най-незначителни поводи, защото за тях и най-дребните въпроси символизират упражняването на контрол — кой печели и кой губи. Особено показателно е тяхното смущаващо чувство за собственост спрямо уреда за дистанционно управление. Болните от мъжественост може и да нямат контрол над всички останали области от живота си, но ще защитават „правото“ си на собственост над дистанционното с цената дори на самия си живот, защото за тях то е символ на упражнявана власт.

Индивидите, засегнати от мъжественост, направо умират за съревнования. За тях различните състезателни спортове са любимо прекарване на времето, като освен това те яростно се съревновават помежду си буквално за всичко — за издигане в службата, за получаване на внимание и любов, фукат се с най-съблазнителни сексуални завоевания или с дължината на собствения пенис, водят епични битки за по-добро място за паркиране пред хипермаркета. За тях нищо не е прекалено голямо или прекалено малко, за да не може да бъде обект на съревнование в непрекъснато водената от тях тотална война на живот и смърт в името на победа на всяка цена. Следователно същността на болестта е в съревнованието.

Що се отнася до уреда за дистанционно управление, тази относително нова, технологично улеснена изява на мъжествеността вече бележи епидемични размери на разпространение. Понастоящем засегнатите от заболяването вече могат да контролират телевизора, видеото или стереоуредбата, без да помръдват от мястото си. Ето защо мнозина от болните започват да вярват в собствените си магически сили и всемогъщество. В тези трагични случаи те страдат от остро чувство на тревога и неспокойствие в кинотеатрите например, където филмът си тече и разказваната в него история се развива, без те да могат да упражняват контрол върху събитията.

Инстинктивно и непреодолимо желание за „печене на скара“

Широко възприето е да се смята, че засегнатите от мъжественост притежават необикновени таланти за боравене с различните готварски уреди, предназначени за печене на мръвки на открито. И въпреки че е спорно дали този род дейност води до положителни резултати (ако изобщо може да има такива), дори тази неопределеност на заниманието прави по-разбираемо защо засегнатият от заболяването индивид превръща целия процес в сложен ритуал. Съществуват хипотези, че посредством използвания ритуал обезсиленият от мъжествеността болен символично „опича на шиш“ враговете си, като по този начин за момент облекчава измъчващите го параноидни страхове.

Емоционална и социална непригодност

И въпреки че мнозина с диагноза „мъжественост“ притежават нормален или дори над средния коефициент на интелигентност (IQ), почти при всички се забелязват пропуски в знанията или се наблюдават чести епизоди на грешки в познавателния и в мисловния процес (от типа на „Просто не се сетих за това“). Всеки, общувал когато и да било със засегнат от мъжественост човек, е изпитвал потискащото и отчайващо усещане при опита си да обсъжда с него теми и въпроси, които изискват по-обширни познания от тези за разните видове спорт, за телевизионните програми или точковата система за оценка на различните части на женското тяло.

Тъжният факт е, че вероятно поради тази им социална непригодност, повечето хора, засегнати от това злокачествено заболяване, имат малцина приятели извън кръга на подобните на тях, страдащи от същия синдром на мъжественост. Следните изказвания, характерни за болните от мъжественост, са напълно достатъчни индикатори за поставяне на диагнозата: „Големи са индианци, а?“.

„Знаеш колко слаба памет имам.“ В действителност това означава: „Много добре си спомням саундтрака на «Бойци за специални поръчения» и регистрационните номера на абсолютно всяка кола, която някога съм притежавал, но забравих кога е рожденият ти ден“.

„Слушам те внимателно. Просто много неща са ми се струпали на главата.“ Което всъщност означава: „Чудя се дали онази там, червенокосата с големите цици, е със сутиен“.

Лечение

Потискащо големият брой мъже, засегнати от това злокачествено заболяване, прави наложителна намесата на правителството. През деветнадесети век официално бе учредена институцията, наречена спорт, която и до ден-днешен е най-широкообхватната и всъщност единствена програма за лечение на заболелите от мъжественост. По силата на тази масова програма, вероятно създадена от самите болни, индивидите се разпределят в групови дейности, съобразно остротата на заболяването им.

Например тези с най-остри симптоми на мъжественост, обикновено се насочват към групата за американски футбол. Пациентите в този стадий на болестта са истинска нейна карикатура и са крайно агресивни (често крещят „Убий го!“). Обикновено те се гордеят със заболяването си и носят дрехи с подплънки, които подчертават още повече патологичните им размери и маса, а освен това обичат да се перчат пред огромни тълпи зяпачи, като истински пауни с разперени опашки. Стратегията на тези групови занимания е ясна (но едва ли е дело на самите пациенти): да изолира подивелите зверове далеч от улиците и от нормалните хора. За жалост, като цяло тази спортна програма се провали безславно и не само не успя да намали епидемичното разпространяване на заболяването, но може би дори допринесе за разпространяването му. Със съжаление трябва да признаем, че днес спортната дейност вече е тотално във властта на онази непригодна за нормален живот част от обществото, сформирана от болните от мъжественост индивиди, чиито дивашки прояви според първоначалния замисъл тя трябваше да се опита да овладее и контролира.

И макар че има и други някои методи за лечение — например хирургическото отстраняване на пениса, антитестостероновите лекарствени препарати и психотерапията, които дават известни надежди, най-успешният подход към проблемите на мъжествеността се оказа програмата „Анонимни задници“. Изглежда, че в много случаи единственият начин да се пробие защитната стена на отричане на заболяването, с която се самоограждат засегнатите от него индивиди, е те да чуят истината за себе си от устата на някой свой събрат, вече възстановяващ се от болестта. В тази програма няма такси за участие и задължителни вноски, не се поддържат досиета и истории на заболяването на отделните пациенти, тя не участва в политически каузи и не е свързана с никоя феминистка организация. Срещите и разговорите се провеждат индивидуално по време на различни социални събирания и се състоят главно в обсъждане на проблемите, присъщи на мъжествеността. Възстановяващите се от заболяването хора споделят с другите новопридобитата си мъдрост, сравняват качеството си на живот преди и след участието си в програмата, когато вече са придобили надежда за окончателно изцеление. От своя страна движението „Не на задниците“ осигурява морална подкрепа на любимите същества, на болните от мъжественост.

Втора част започва с разискване за типа мъже (видове и подвидове), които трябва да бъдат отбягвани, като първо представяме най-широко разпространеният от тях: мъжа деспот.

[1] Преди няколко години обществеността в САЩ бе възбудена и раздвоена по време на шумния процес срещу Лорена Бобит. Тя бе дадена на съд от съпруга си, чийто пенис отрязала с кухненски нож, след като той за пореден път я пребил, малтретирал и изнасилил. Въпреки натиска на общественото мнение и на организациите за защита на жените, съдът я осъди (като не зачете дори смекчаващото вината й обстоятелство, че хирурзите успели да пришият пениса на съпруга й, който на всичкото отгоре след процеса направи доста пари, написвайки книга за премеждието си). — Б.прев. ↑

Втора част
Типовете мъже, които трябва да бъдат отбягвани

Трета глава
Задниците деспоти

Трябваше да минат цели двадесет години, за да разбера, че всичките ми опити да угодя на бившия ми съпруг са безсмислени. За него вечното недоволство от мен бе начин да ме потиска. Каквото и да правех, той все не го одобряваше, защото просто не искаше да го одобри. Как съм могла да бъда толкова глупава?

Маги, четиридесет и една годишна, секретарка

Вероятно най-често срещаната характерна черта на мъжете, които определяме като задници, е необходимостта да упражняват контрол, винаги да бъдат „отгоре“ в интимните взаимоотношения. Повече или по-малко желание за манипулиране и контрол се наблюдава не само при типа мъже, описани в тази глава, но и буквално при всички останали видове и подвидове нежелани партньори, които ще обсъдим в следващите глави. Разликата е в това, че при деспотите стремежът към налагане на контрол е ключовата, определящата ги характерна черта. Контролът може да бъде пряк или завоалиран, пасивен или активен. Може да бъде постиган посредством насаждане на чувство за вина, страх или неувереност. Но независимо от това как се проявява и как е постигнат и поддържан, контролът е основно понятие в интимните взаимоотношения с подобен тип мъже.

Условие за осъществяването на контрол е съществуването на неравенство по отношение на силите в интимната двойка. На теория бракът или любовната връзка се сключва и установява между равни хора. Партньорите имат равни права и задължения, както и еднакво право на глас при вземането на решения. Но това е само на теория. Действителността е съвсем различна. В по-голямата част от интимните двойки се забелязва неравновесие на силите. И вместо всичко да бъде 50:50, съотношението може да е 60:40 или дори 70:30, в смисъл на даване и получаване. Но това не създава задължително проблеми. Защото някои хора могат да бъдат по-компетентни и способни да правят повече неща. Други пък се чувстват щастливи, когато дават и правят, като охотно поемат на плещите си по-голямата част от товара.

Но неравновесието на силите се превръща в проблем, когато партньорът е от типа деспот. Тогава контролът не се упражнява открито, както е в случаите, когато той е резултат от различия в уменията или предразположението. Вместо това той бива постиган подмолно посредством манипулиране, създаване чувство на страх и неувереност и/или чрез различни коварни методи. Установеното в интимните взаимоотношения равновесие не е удобно и приемливо и за двете страни — от него се ползва и е доволен само онзи, който упражнява контрол. Именно това е ключовият показател, по който така създалото се положение може да бъде разпознато и определено като проблемно.

Въпреки различните подвидове деспоти, те всички притежават някои общи черти. За да се чувстват сигурно и удобно, те изпитват остра нужда винаги да имат контрол над най-важните аспекти от живота. За тях всичко, което е неустановено и непредсказуемо, е като отрова. Мнозина от тях си служат с откровена принуда. Най-общо казано деспотите са убедени, че винаги са прави, искат всичко да става по тяхному, не допускат близост и интимност в общуването (защото се боят да не изгубят контрол над чувствата си), а в действията си се ръководят по-скоро от желание да намалят евентуалните неудобства за себе си, отколкото от стремеж към удоволствие.

Основното при този тип мъже е, че им е необходимо лично да определят какво ще става във всички важни области от интимната връзка. Ако нещата не се развият точно така, както са го предвидили, те започват да се чувстват неудобно, стават неспокойни и предприемат спешни мерки, за да си възвърнат контрола. Във филма „Да спиш с врага си“ съпругът на героинята, чиято роля изпълнява Джулия Робъртс, е олицетворение на мъжа деспот. Всичко трябва да бъде съвършено според наложените от него стандарти, ако ли не — за жената настава истински ад. Използваните от него тактики за налагане на контрол включват и насилието. Но дори в интимни връзки, в които мъжът не си служи с насилие, страхът, който жената изпитва от реакциите му, също е опустошителен и разрушителен за нея. И тя се чувства също толкова силно манипулирана и тормозена, колкото и героинята на Джулия Робъртс.

Има четири подвида деспоти: Шефът, г-н Помагащ, г-н Всезнайко и г-н Критик. На пръв поглед те изглеждат напълно различни, но всъщност и четиримата се стремят само към едно: да имат контрол над партньорката си, а не да бъдат на равни начала с нея.

Шефът

Джина дойде да поговори с терапевта, но можа̀ да го направи само защото кабинетът му беше близо до дома й и тя стигаше дотам и пеша. Двамата с Тони имат кола, но той не й позволявал да я кара. Не му се нравело и когато тя пътувала с автобус, защото бил убеден, че пътуващите в него мъже неминуемо ще започнат да я свалят. Тони не харесвал и никой от приятелите и приятелките й, затова тя престанала да се вижда с тях. Джина с удоволствие би ходила на работа, но където и да постъпела, той винаги ставал подозрителен относно отношенията й с колегите мъже и я принуждавал да напусне. Така тя си останала вкъщи. Здравето й не било особено добро, но Тони не одобрявал идеята да отиде да се прегледа при специалисти — според него на лекар се ходи само в наистина спешни случаи — защото щяло да излезе много скъпо. Непрекъснато я обвинявал за недоброто им финансово състояние, въпреки че именно той я спрял от работа. Никога не я бил удрял, но ако направела нещо против волята му, започвал да крещи, да ругае, да хвърля каквото му попадне под ръка. Нищо чудно, че Джина беше депресирана.

Съвсем очевидно е защо мъж като Тони може да бъде определен като Шеф. Той се разпорежда агресивно с живота на партньорката си и се отнася към нея като към подчинен. Очаква пълно покорство и изобщо не се интересува от нейното мнение. В подобни случаи роднините и приятелите на жената обикновено не го харесват, защото виждат неуважителното му отношение към нея.

Характерни черти на Шефа

1. Шефът се държи като строг родител, а не като партньор. Също като Тони, мъжете шефове създават правилата, определят ограниченията и действат властно във всичко. Говорят отвисоко и пренебрежително с партньорката си и не виждат нищо лошо в това. Очакват тя да им се подчинява и я наказват, когато не ги послуша. Жената, обвързана с такъв партньор, трябва непрекъснато да дава обяснения и да се извинява, защото този тип мъже искат всичко да знаят, задават много въпроси и очакват да получат точни и подробни отговори. В крайна сметка детето дължи обяснение на баща си за стореното (но равностойният партньор не е длъжен да обяснява постъпките си).

2. Шефът упражнява контрола си открито и направо. В тези случаи няма място за завоалираност. А ако усети, че правото му на контрол се поставя под въпрос, Шефът е способен да прибегне до насаждане на чувство за страх и/или за вина, да не дава пари на партньорката си за домакинството или да си служи с всякакви други наказания, които реши, че ще му помогнат да наложи волята си. При него и дума не може да става за каквито и да било претенции за равенство. Жената, свързала живота си с такъв мъж, прекалено често се улавя да казва „Не ми е позволено“. Но я си помислете — нима истинският партньор би ви нареждал какво ви е позволено и какво не?

3. Шефът може да бъде и благ диктатор. Ако правите всичко точно както той ви казва, Шефът може да бъде много мил и великодушен. Стига да му играете по гайдата, той може да бъде внимателен, любезен и приятен компаньон. Много жени с готовност изпълняват всичките му нареждания, защото наистина го харесват такъв, какъвто е, когато е доволен. Но пък винаги е пределно ясно, че именно той е този, който ви дава каквото и да било, и пак той се разпорежда по свое усмотрение с общата ви собственост, като своеволно решава дали вие ще я ползвате или не.

4. При Шефа съществуват два набора от правила — едни за него и един за вас. Той е свободен да излиза и да се вижда с приятелите си, да харчи колкото си иска от общите ви пари, да флиртува с жени, да пие, да играе комар. Докато вие изобщо не разполагате с такива възможности. Скритото тук послание е, че на него може да му се има доверие, защото е способен да поема отговорностите на възрастния, докато вие сте недостойни за това и трябва да бъдете „направлявани“. Което само по себе си е прикрито, ежедневно уронване на самочувствието и себеуважението ви. А ако не отвърнете с послушание на очакванията му, ударите по личното ви достойнство стават открити и директни. Тогава Шефът дава бурен израз на гнева и/или разочарованието си — а на вас това не ви е безразлично. По такъв начин той не само срива себеуважението ви, но и ви прави по-уязвими за бъдещо манипулиране, тъй като вие започвате да се стараете още повече да му угодите.

5. Шефът може да бъде ревнивец със силно развито чувство за собственост. В сърцевината на този стил на поведение лежи неувереността. От една страна, такъв мъж се страхува, че ще направите нещо, което той няма да може да контролира (или с което няма да може да се справи), а от друга — че ще си намерите някой по-добър от него. В поведението си той е движен не от чувство на доверие и сигурност във взаимоотношенията ви, а от страх пред спонтанността и непредсказуемостта. Шефът тайно се страхува, че не е чак толкова велик и че вие бихте могла да го забележите, ако имате възможност да общувате и с други мъже.

Как се чувства жена, обвързана с Шеф

Вече сигурно ви е ясно, че обвързаната с Шеф жена се чувства като дете пред взискателен родител. Много по-нископоставена и незначителна от него. Дори ако получава всичко, каквото пожелае, тя няма контрол над живота си. Чувства се безпомощна, емоционално и финансово зависима, изцяло лишена от всякакви права. Не притежава усет за собствена стойност, защото й е отнето доверието да поема каквито и да било отговорности или решения. Без възможност да упражнява някакви смислени дейности, нито да чувства, че към нея се отнасят като към равна, себеуважението на жената се уронва все повече и повече. Не след дълго, всякакъв неин опит да се самоутвърди вече е толкова безплоден, колкото са и протестите на десетгодишно дете срещу изискванията на родителите му. Не е щастлива, пък и все повече и повече й се струва, че изобщо не заслужава щастие. Това, както и чувството й на зависимост, я прави двойно по-уязвима и неуверена: от една страна, не може да се справя сама, а от друга — кой ли пък, освен него, би я поискал такава?

Какъв тип жени попадат под влиянието на Шефа

Коя жена би пожелала да се обвърже с мъж като Шефа? Помнете обаче, че тези леопарди не показват петната си веднага. В началото те може да изглеждат силни и решителни — качества, които са привлекателни за много жени. Има жени, на които им харесва идеята някой да се грижи за тях, а този вид мъже излъчват внушението, че са способни да го направят. „Старомодните“ жени, които вярват в традиционните стойности (особено що се касае до полово определените роли — модели за мъжа и за жената) си падат точно по такъв тип мъже. Особено пък ако са и по-отстъпчиви по характер и не държат винаги всичко да става по тяхному.

Понякога, както и би могло да се очаква, жените, привлечени от този тип мъже, са пасивни, стеснителни и неуверени в себе си. Но пък има и съвършено различен тип жени, обвързани с такива мъже. При тях отначало нещата са поставени на по-равностойна основа и те са способни буквално да извадят душата на Шефа, ако той се опита да упражнява безогледен контрол над тях. Но с течение на времето и те също се предават под влиянието на редица фактори — безспирните и неуморни напъни на партньора им да властва, обществения натиск, изискващ от жената да бъде „женствена“ и „добра съпруга“ и/или ограниченията, наложени й по време на бременността и майчинството. В някои случаи този тип жени вземат, докато могат от Шефа, а после го зарязват и си намират друг тип мъж, достатъчно сигурен и уверен в себе си, за да иска равностойна партньорка.

Господин Помагащ

Когато се запознала с Хърб, Лесли си помислила: „Най-сетне, ето един мъж, който може наистина да ми даде нещо, вместо непрекъснато само да взема“. Като се почнело от баща й, та до този момент, мъжете винаги й създавали неприятности. Нейният първи съпруг й осигурявал наистина всичко необходимо, но очаквал (всъщност изисквал) от нея да поеме всичките грижи по дома и децата. После започнал не само да й изневерява, но и да се перчи с това. Вторият й съпруг я обиждал непрекъснато, не можел да се задържи на никаква работа и се отнасял лошо с децата й от първия брак.

Хърб бил различен. Правел всичко за нея и сякаш не очаквал нищо в замяна. Здравата работел, бил преуспял мъж и освен това бил щедър към нея и към децата. Когато се оженили, Лесли вярвала, че най-сетне се е отървала от лошия си късмет с мъжете и е намерила човек, който ще се отнася с нея както трябва.

Лесли бе дошла в кабинета на терапевта не поради взаимоотношенията си с Хърб. Била в депресия, но същевременно това състояние я карало да се чувства като „глупачка“ и „глезла“. Та нали не й се налагало да ходи на работа, получавала наготово всичко, каквото пожелае, а съпругът й никога нито й повишавал тон, нито й посягал.

В процеса на терапията Лесли постепенно откри, че за нея собственият й живот няма смисъл и цел. Хърб не само че не я карал да прави каквото и да било, но не й позволявал да направи каквото и да било. Всеки път щом споменавала за някаква своя идея по къщата, той или веднага правел всичко сам, или наемал специалист да го свърши, така че на нея самата не й оставала никаква възможност да се изяви. Когато правели съвместни планове, той винаги искал да чуе и нейното мнение, но в крайна сметка никога нищо не ставало така, както тя го е предложила. Ако например решели да вечерят на ресторант, той я питал къде би искала да отидат. Ако тя пожелаела да вечерят в китайски ресторант, той веднага се съгласявал. А след три минути предлагал: „А какво ще кажеш за новия тайландски ресторант?“. Ако тя предложела да излязат в 20 ч., той се съгласявал, но само след няколко минути променял часа на 20:30 ч.

Въпреки че и двамата не си давали сметка какво точно става между тях, в действителност Хърб упражнявал контрол като първо, правел всичко сам и то посвоему, и второ, винаги променял — често съвсем леко — всяка идея на Лесли, относно каквото и да било. Тя била като разглезено дете, а й се искало да се чувства и да живее като възрастна.

Мнозина биха казали, че на Лесли всичко й е наред и че тя наистина е разглезена. Но в действителност Хърб е също такъв деспот, какъвто е и Тони Шефът. Само че при г-н Помагащ контролът се упражнява по-прикрито и той се държи по-мило. Партньорката му също е поставена в ролята на дете, но по много по-различен начин.

Характерни черти на г-н Помагащ

1. Г-н Помагащ е мило момче, които иска да доставя удоволствие. От всички видове и разновидности мъже, описани в тази книга, г-н Помагащ най-трудно може да бъде класифициран като задник. Намеренията му са добри и той прави наистина много за партньорката си. Но изглежда прекалено добър, за да е истински. И уви, оказва се, че не е истински.

Да върши всичко вместо жената, с която е, и да й угажда, е неговият начин да упражнява контрол над нея. Скритата му цел е не да направи партньорката си щастлива (макар той самият да вярва, че именно това иска), а да има контрол над положението, да върши всичко посвоему и междувременно да получава похвали и високи оценки за себе си. Това, което приобщава г-н Помагащ към кохортата на задниците е, че той не се отнася с партньорката си като с равна. Той й отнема възможността да живее като самостоятелен, отговорен и компетентен възрастен човек, който да може да се самоуважава и да се чувства добре в кожата си.

2. Г-н Помагащ властва завоалирано и меко. За разлика от Шефа, той не се перчи с упражняваната от него власт и с по-отговорното си положение. Използваните от него механизми за налагане на контрол са собствената му енергичност и насаждането на чувство за вина. Неговата енергичност е най-силното му оръжие — хвърля се да върши колкото се може повече неща и е най-щастлив, когато е отрупан с работа. Обикновено партньорката му го оставя да прави всичко вместо нея — от една страна, защото вижда, че това му доставя радост, а от друга, понеже вече й е ясно, че по енергичност изобщо не може да се мери с него.

Ако не му се удаде да наложи властта си посредством своята енергичност, г-н Помагащ прибягва до насаждането на чувство за вина. Тогава партньорката му често ще чува фрази от рода на: „Виж, правя всичко за теб, а какво получавам в замяна? Нищо!“ или „Не може ли поне веднъж да стане както аз го искам?“. Партньорката му е наясно, че той носи непропорционално по-голяма част от общото бреме и се чувства до известна степен виновна за създалото се положение. Затова и когато той подръпне тази струна, тя обикновено отстъпва и се подчинява на желанията му.

Колко умело е прикрит деспотизмът на г-н Помагащ проличава ясно от факта — както е в случая с Лесли, че партньорката му изобщо не си дава сметка за упражнявания над нея контрол. Тя си въобразява, че го командва, защото той върши всичко заради нея. Но макар че на пръв поглед тя е центърът на двойката, в действителност той решава какво, кога и как именно да става.

3. Г-н Помагащ не е избрал да помага, той изпитва остра нужда да го прави. Г-н Помагащ просто не може да не помага. Той си умира от желание да бъде оценен и харесван като добро момче и му е много трудно да откаже, когато има възможност да „даде рамо“ (и да бъде похвален за стореното). Някои терапевти биха го определили като натрапчив и невротичен тип. Също като Шефа, и той изпитва необходимост да има контрол над възловите аспекти от живота, за да може да се чувства удобно и в безопасност. За разлика от Шефа обаче, г-н Помагащ изпитва и оста нужда хората да го харесват, да го хвалят и да го сочат за пример като невероятно добро момче. Но това води до стресово състояние за съпругата му. Неговата нужда да помага всекиму отнема време, отклонява средства и създава конфликти. Партньорката му се чувства виновна и егоистична, когато роптае срещу желанието му да помага и на други хора, освен на нея.

Как се чувства жена, обвързана с г-н Помагащ

Когато живее с г-н Помагащ, жената се чувства глезена и обградена с грижи. От нея не само че не се иска нищо да прави сама, но дори когато пожелае да свърши нещо, той я разубеждава. И макар че живее много по-добре от партньорката на Шефа, защото към нея се отнасят с внимание, себеуважението на жената на г-н Помагащ също е ниско, тъй като тя се чувства некомпетентна и безполезна. Изпитва вина, понеже не поема своята част от отговорностите на съжителството, и се смята задължена на г-н Помагащ, който прави толкова много за нея.

Такава жена се чувства като разглезено дете, а г-н Помагащ е за нея като ласкав баща. Не е убедена, че е заслужила с нещо подобно специално отношение и това не помага за доброто й самочувствие. И, също както е и с жената на Шефа, към нея се отнасят като към дете, а не като към равностоен партньор.

Какъв тип жени попадат под влиянието на г-н Помагащ

Както и в случая с Шефа, г-н Помагащ привлича жени традиционалистки, които искат някой да ги вземе под крилото си. Но тях ги привличат мъже от типа „мило момче“, а не агресивните, властни мъжкари. Такива жени често са имали предишни интимни връзки, в които към тях са се отнасяли зле, затова и г-н Помагащ им се явява като рицар на бял кон. Най-общо казано, те не принадлежат към динамичните, темпераментни, предприемчиви жени, като по-скоро отдават повече значение на добрите взаимоотношения в двойката. Често те знаят какво искат и затова са щастливи да срещнат човек, готов да откликва на нуждите им. И все пак се чувстват виновни, задето не вършат почти нищо в замяна на получаваното внимание, като освен това се измъчват и от съзнанието, че не могат да изявят собствените си способности.

Господин Всезнайко

И Каръл, и Нийл били целодневно заети. Той имал дълго работно време като перспективен служител в голяма фирма. Каръл се грижела за трите им малки деца и за домакинството, а вечер работела и като телефонен рекламен агент.

Както сами може да се досетите, през повечето време и двамата били в стрес. Начините им да се справят с това състояние били много различни. Когато видела, че Нийл е имал тежък ден, Каръл се опитвала доколкото е възможно да не обръща внимание на собствените си притеснения и да бъде отзивчива и внимателна към него. Тя се стараела връзката им да бъде приоритет за нея и да не позволява на ежедневните си грижи и задължения да я задушат.

От своя страна Нийл изглежда отделял доста време, за да й изтъква какво точно е сгрешила, да я разпитва най-подробно за причините или мотивите, поради които е направила едно или друго, и да й разяснява по какви най-различни начини е пренебрегнала собствените му емоционални нужди. Използвал и най-незначителния повод или въпрос, за да изкаже компетентното си мнение, а то почти винаги било коренно различно от нейното. Затова и между двамата често възниквали спорове. А когато става дума за спор, Нийл бил ненадминат.

Каръл не е човек, който с лекота дава изява на чувствата си. Родителите й били резервирани и сдържани хора. Но тя винаги се опитвала да дава ясен изказ на това, което чувства, и да показва привързаността и обичта си към Нийл. Докато се срещали и в първите години от брака им, той не се оплаквал от нейната сдържаност, а сега все по-често роптаел и й се сърдел, като я наричал „емоционален робот“. Най-често си служел именно с това обвинение, когато по време на спор искал да я обезоръжи и така да спечели. Обикновено Каръл успявала да запази самообладание, когато спорели, но понякога, когато той ставал особено язвителен, тя не издържала, ядосвала се или избухвала в сълзи.

Когато не била съгласна за нещо с него, той започвал да й отправя обидни лични нападки. И тя се чувствала все по-виновна заради това, че не разбира как да му угоди емоционално. Продължавала да се опитва да запазва самообладание и да отстоява своите становища, но било ясно, че Нийл все повече и повече владее положението и я поставя под контрол.

Това, което Каръл беше неспособна да осъзнае ясно, понеже бе твърде вътре в нещата, беше, че Нийл същност не възприема на сериозно нейните мнения, а по-скоро се отнася към тях като към празни приказки. Той е сигурен, че винаги и във всичко е прав, затова всъщност и споровете не го вълнуват, защото е уверен, че неизменно ще вземе надмощие. Повечето хора, също като Каръл, поне до известна степен се съмняват в правотата на собствените си становища и затова обикновено се стъписват пред непоколебимата самоувереност на г-н Всезнайко.

Характерни черти на г-н Всезнайко

1. За разлика от другите деспоти, г-н Всезнайко споделя с партньорката си доста справедливо отговорностите по съжителството. В този случай неравенството на силите не се изразява в това, че един от двамата поема по-голямата част от общото бреме, както е при другите мъже деспоти, описани в тази глава. Погледнато отстрани, нещата в този тип интимна двойка изглеждат справедливи и равностойни. Но това, разбира се, не отговаря на истината. Г-н Всезнайко върши всичко посвоему, без изобщо да се замисля, а партньорката му е в непрекъснат стрес, непрестанно очаквайки неизбежните въпроси и критични забележки, с които той неизменно я засипва.

2. Г-н Всезнайко често изглежда напълно разумен и рационален мъж. Докато някой не го предизвика и принуди да се разкрие, г-н Всезнайко може да ви се струва разсъдлив и овладян, а за партньорката му да си помислите, че е прекалено нервна и докачлива. Но външният наблюдател не си дава сметка, че тя е била доведена до това си състояние от непрекъснатите упреци, които г-н Всезнайко отправя към всяко нейно действие и съждение. Пред хора някой негов наглед съвсем безобиден въпрос може да накара партньорката му да реагира крайно емоционално, тъй като всъщност се явява символ на тормоза, на който той я подлага насаме.

Ахилесовата пета на г-н Всезнайко лесно може да бъде открита, когато някой го предизвика. Той просто не може да понася някой да не е съгласен с него и не би отминал с мълчание и най-незначителната тема, без да има последната дума по въпроса. Понякога това негово държание е прекалено натрапчиво и неподходящо, но той самият не го осъзнава. В такива моменти хората могат да съзрат на какво е изложена партньорката му ежедневно.

3. Г-н Всезнайко си служи с мръсни прийоми. Ако види, че има опасност да изгуби в спора или нещата да не станат както той го иска, г-н Всезнайко напада неуместно и с крайно отрицателни квалификации своята партньорка, за да я извади от равновесие и да си възвърне контрола над положението. Например ако Нийл се опитва да въвлече Каръл в спор, но това не му се отдава, той вероятно ще я обвини в пълна липса на каквито и да било емоции и в нечувствителност. И тъй като това е слабото място на Каръл — а той много добре го знае — тя ще избухне и ще започне да се защитава и оправдава, въпреки че до този момент реакциите й са били напълно овладени и разумни.

4. Г-н Всезнайко използва „обсъждането“ на различните въпроси като повод и оправдание за отправяне на критични личностни преценки и язвителни забележки. Една омъжена за г-н Всезнайко жена описва как веднъж-дваж седмично тя и съпругът й започвали да обсъждат как да подобрят взаимоотношенията в брака си. Винаги той подемал тези разговори и ги използвал, за да изрежда най-подробно всичките си недоволства от нея като съпруга: била като студена риба в леглото, не проявявала съпричастие към работата му, не била ведра и засмяна. А ако тя започнела да се защитава и му кажела, че обвиненията му са несправедливи, той я упреквал, че е свръхчувствителна и сантиментална и отказвал да разговаря. До следващия път. Затова пък собствената му изява като съпруг изобщо не подлежала на обсъждане.

И тъй като г-н Всезнайко е убеден, че винаги и във всичко е прав, то за него критичните му атаки към партньорката звучат просто като излагане на факти — не са дребнави и заядливи, а отразяват чистата истина. Той се гордее с това, че разсъждава логично и разумно, докато всъщност всичките му съждения са злостни и нерационални. Всякакви „обсъждания“ с такъв човек са безсмислени, тъй като умът му е здраво залостен за всякакви идеи, освен за неговите собствени.

5. Г-н Всезнайко предпочита по-скоро да е винаги прав, отколкото да бъде щастлив. За постигане на удовлетворяващи и двете страни щастливи взаимоотношения в двойката, е необходимо да бъдат правени компромиси и всеки да се стреми, освен да получава, също и да дава. Това обаче не е валидно за г-н Всезнайко. Той винаги се стреми с цената на всичко да докаже правотата си и да подчини партньорката си на своята воля. И ако в резултат на това всички в дома се чувстват потиснати и нещастни — е, добре, така да бъде. На него самия му стига да знае, че е наложил собственото си гледище, а с това и „истината“. Но, разбира се, г-н Всезнайко изобщо не осъзнава, че често — ако не и винаги — е пълен боклук. И тъй като никога не подлага на съмнение самия себе си, той се лишава от възможността да коригира собствените си неточни възприятия и да се поучи от грешките си. Той е напълно сигурен в правотата си, макар че в повечето случаи греши.

Как се чувства жена, обвързана с г-н Всезнайко

Жената, която живее с г-н Всезнайко, е принудена непрекъснато да се защитава и обяснява. Той има непоклатимо мнение за всичко и винаги е абсолютно прав. И ако партньорката му не е съгласна с нещо, значи именно тя греши и не е права. Той я подценява толкова често и толкова уверено, че скоро и тя самата започва да се подценява. Приносът й в двойката никога не бива признат или оценен, а чувствата, преценките и тревогите й винаги биват обявявани за безпочвени и безсмислени. Постепенно тя става неуверена и без самочувствие. Освен това трупа в себе си гняв и обида. Принудена е да живее с необорима машина за печелене на спорове, която действа без миг почивка.

Какъв тип жени попадат под влиянието на г-н Всезнайко

Жените, податливи на „чара“ на г-н Всезнайко обичат силните и умеещи да си служат със словото мъже. Привлича ги предизвикателството във всичките му разновидности — обичат както да предизвикват, така и да бъдат предизвиквани; сговорчивите мъже ги отегчават. Често произхождат от семейства, в които единият или и двамата родители са държали децата си „изправени на нокти“, като са ги карали да обясняват мотивите си за една или друга постъпка и са окуражавали свободния обмен на идеи.

Тези жени искат мъжете им да са достатъчно силни, за да ги приемат като равностойни партньорки, а същевременно и достатъчно самоуверени, за да отстояват мнението си по време на спорове и караници. Именно такъв изглежда г-н Всезнайко на пръв поглед — а и като такъв се възприема самият той. Но постепенно става ясно, че този тип мъже всъщност нямат необходимото самочувствие, за да възприемат партньорката си като равностойна на тях, а са по-скоро сковани и мнителни. Жените, които, веднъж обвързали се, остават с такива мъже, обикновено не са много уверени в себе си и се чудят дали наистина знаят какво казват и какво правят, а желанието им да угодят на мъжа е толкова силно, че ги заслепява и те не могат да схванат, че на него всъщност никога не може да му се угоди.

Господин Критик

Лин и Джош не били типично семейство. Тя работела на пълно работно време в своята професионална област. Той — на непълен работен ден и то не постоянно, при това на много по-ниско заплащане. Когато си бил вкъщи, Джош се грижел за двете им деца. Но вечер, а също в почивните и в празничните дни, Лин поемала изцяло грижите по децата. Освен това редовно пазарувала и се грижела за прането, а също и за финансите на семейството.

Подобно разпределение на задълженията и отговорностите не затормозявало Лин. Тя обичала да е непрекъснато заета и да има контрол над нещата. Притеснявало я обаче това, че каквото и да направела, Джош никога не бил доволен. Той непрекъснато я упреквал, че работи прекалено много и все я няма вкъщи, че не я бива да готви, че не възпитава добре децата и че не умее да разпределя добре парите. Джош смятал, че тя милее прекалено много за кариерата си, че не е достатъчно привързана към семейството си и че не е добра като любовница.

На повърхностния наблюдател може да се стори, че в това семейство Лин има последната и решителна дума, но всъщност нещата не стояли точно така. Критикувайки непрекъснато Лин, Джош я принуждавал непрекъснато да се защитава и я изваждал извън равновесие. Тя посвещавала цялото си свободно от работа време на домакинството и децата и била дотолкова погълната от старанията си да му угоди, та дори не забелязвала, че обикновено всичко ставало все както той иска. При спорове все той излизал правият, той вземал решенията (макар че после именно тя ги изпълнявала) и изобщо си живеел много по-леко и безгрижно. Повечето от отговорностите и задълженията лежали върху плещите на Лин, но г-н Критик притежавал цялата власт.

Характерни черти на г-н Критик

1. Г-н Критик е по-пасивен и поема по-малко отговорност, отколкото другите деспоти. Г-н Критик рядко става инициатор на каквито и да било дейности. Той си седи кротко в креслото, а после критикува и дава съвети при свършен факт. Оставя партньорката му да поема рискове и да върши цялата работа, като самия той не прави почти нищо — или направо нищо. А когато вземе някакво решение, после обикновено му е трудно да поеме отговорност за изпълнението и последиците. Неговата специалност е да критикува. Ако партньорката му свърши нещо добре, той просто си мълчи. Но ако направи нещо, което не му е по вкуса, не пропуска възможността да я критикува и непрекъснато да й го натяква.

Основната разлика между г-н Критик и г-н Всезнайко е пасивността на г-н Критик. И двамата са силно критични към своите партньорки, но г-н Всезнайко воюва активно за упражняване на контрол и ентусиазирано и решително се бори да налага своето, докато г-н Критик предоставя на партньорката си лъвския пай от работата, а после сяда и започва да я упреква колко нескопосано е свършила всичко.

2. Г-н Критик налага контрол, като принуждава партньорката си да бъде винаги в позиция на защита. В отговор на непрестанните му упреци и критични недоволства, обвързаната с г-н Критик жена е принудена непрекъснато да се защитава. Това води до три основни положения, които му помагат да я контролира: първо съсредоточава цялото й внимание върху това, което тя върши (като не забелязва дали той изобщо прави каквото и да било); второ, кара я да се старае двойно повече да му угоди, за да избегне по-нататъшна критика; и трето, кара я да се съмнява в самата себе си.

Нека разгледаме тези три принципни положения едно по едно.

Като следи винаги под лупа поведението на своята партньорка, г-н Критик неизменно държи в обсега на прожектора и нея самата, и предполагаемите й пропуски и несъвършенства. Всичко, което върши тя, всяко взето от нея решение става незабавно прицел за неговите мнителни и отрицателни преценки. При този тип взаимоотношения е в пълна сила поговорката „Яростното нападение е най-добрата защита“. Тя е толкова заета да оправдава и обяснява собствените си действия, че нито за миг не й остава време да постави под въпрос неговите. Така г-н Критик е свободен да прави (или да не прави) каквото си иска, докато тя непрекъснато усеща върху себе си критичния му поглед.

За партньорката на г-н Критик е необходимо да бъде компетентен и отговорен човек, тъй като именно тя поема лъвския пай от задълженията в подобно съжителство. Но тя е свикнала тези нейни качества да бъдат оценявани по достойнство, а ето че от него получава само критики и подценяване. Затова започва да се старае още повече да му угоди. За нея е важно да получи одобрение. Тя не се и досеща, че каквото и да направи, то никога няма да е достатъчно добро за г-н Критик. Той просто не може да си позволи да бъде доволен, защото ако спре дори за миг да я упреква за нейните недостатъци и несполуки, неговите собствени слабости ще лъснат на секундата и той ще изгуби властта си над нея.

Последната тактика, посредством която г-н Критик държи партньорката си в позиция на вечна защита и така упражнява контрол, е по-трудна за разгадаване. Повечето от нас изпитват смесени чувства относно доста неща. Може и да вярваме, че сме прави за нещо, но дълбоко в себе си все пак не сме напълно сигурни. Ако някой ни предизвика, ние се защитаваме. Но докато устата ни изрича думите на тази защита, спотаилото се в ума ни съмнение относно собствената ни правота се задълбочава. Именно така става и с партньорката на г-н Критик. Тя отделя толкова много време да се защитава и оправдава, че в крайна сметка сама започва да се чуди: „Ако наистина съм права, защо той не го разбира? Може пък в крайна сметка изобщо да не съм права“. Съмненията й в собствената й правота нарастват, а в същото време самоувереността и самочувствието й се изпаряват. А това неизбежно отслабва нейната решимост да отстоява себе си и я прави много по-податлива на неговото влияние.

3. Г-н Критик се обвързва със силни жени. Обикновено партньорката на г-н Критик е силна и уверена в себе си жена. Просто й се налага да бъде такава. Защото той не прави почти нищо друго, освен непрекъснато да се оплаква и има нужда някой друг да поеме вместо него грижата и бремето на всички отговорности, присъщи на един възрастен човек. На пръв поглед може да ви се стори странно, че която и да било интелигентна и компетентна жена изобщо би се обвързала с такъв тип. Възможни са няколко обяснения. Може би в детството си тя никога не е успявала да угоди на строгия си баща и затова като компенсация иска да удовлетвори — и всъщност да спечели победа — някой взискателен съпруг. Възможно е също жената да е изтъкана от неувереност и самосъмнения, въпреки очевидните й способности, затова и неговите критики да й звучат като чиста и свята истина. Или пък да е била обвързана преди с някой Шеф и затова пасивният г-н Критик да й се е сторил първоначално истински оазис на спокойствието.

Причините са всъщност без значение. Фактът е, че силни и способни жени често се обвързват с г-н Критик. И че ако не прозрат в какъв коловоз са попаднали взаимоотношенията им, могат вечно да продължават да се стараят да угодят на мъжете си.

4. Г-н Критик е неуверен. Ако имаше вяра в собствените си сили и способности, г-н Критик нямаше да изпитва необходимост да принизява и подценява партньорката си. Очевидно в тази категория попадат неуверени в себе си мъже. За тях е жизненоважно да карат партньорките си непрекъснато да се чувстват „по-ниско“ от тях самите, защото дълбоко в себе си те се страхуват, че при едни равноправни взаимоотношения жената ще прозре истинската им същност и ще ги напусне. И може би са прави.

Как се чувства жена, обвързана с г-н Критик

Партньорката на г-н Критик носи на плещите си бремето на тяхното съжителство. Тя работи, разпределя парите, грижи се за децата, домакинството и взаимоотношенията в двойката. Но каквото и да направи, той е все недоволен. Тя се старае още повече, работи още по-усилено и още по-самоотвержено се опитва да му угоди. Непрекъснато й се налага да се обяснява, защитава и оправдава, въпреки че върши много повече от него.

Живеещата с г-н Критик жена се чувства пренатоварена, под вечен силен стрес, често като пълна, неспособна на нищо отрепка. Постепенно всичко започва да й се струва непосилно задължение, дори нещата, които преди й е доставяло удоволствие да върши. Чувства се виновна, изоставена и отхвърлена. Постепенно увереността в собствените й сили и способности закърнява и тя все по-често поставя под съмнение собствената си стойност (в очакване той неминуемо да го направи). Възможно е тази вътрешна неувереност да се прояви в работата й, което води до още по-голямо натрупване на силен стрес за нея.

Какъв тип жени попадат под влиянието на г-н Критик

Целеустремените, съвестно работещи и крайно отговорни жени често биват привличани от мъж Критик. За разлика от партньорките, попадащи под влиянието на Шефа или на г-н Помагащ, тези жени не искат да намерят някой, който да се грижи за тях. Те са независими и не се чувстват удобно в пасивна или в зависима роля.

За тяхно нещастие, при подобен тип жени, често се наблюдава съчетание между традиционно „мъжки“ черти (независимост, самоувереност, сила) и традиционно „женски“ черти (необходимост да бъдат оценени и обичани, отговорност за емоционалното състояние на интимните взаимоотношения). Необходимостта да бъдат оценени и обичани често ги прави силно податливи на г-н Критик. Този тип жена търси одобрение и оценка от външния свят и обикновено ги получава в резултат на съвестната си работа и на старанията си. Непрестанните упреци на г-н Критик подсилват вътрешните й съмнения за собствената й стойност. Такъв тип жени се самомотивират като непрекъснато поставят под съмнение собствените си действия, затова и рядко се обвързват с мъже, които ги обожават и ги приемат безрезервно такива, каквито са. И тъй като преценяват собствената си стойност според оценките, получени за изявите си, те се стремят към мъже, готови да ги преценяват именно по този начин.

Приятелите, роднините и дори просто познатите на такава жена обикновено се питат: „Какво, по дяволите, прави тя с такъв тип? Та тя може да постигне много повече“. Е, да, но тя самата не го вярва, защото толкова дълго е слушала литанията му за грешките и провалите й, че вече има нереалистично ниско самочувствие. Това му дава възможност да упражнява контрол над връзката им, в която тя работи все повече и повече, само за да се озовава все по-ниско и по-ниско от него.

Как мислят задниците деспоти

Както сами ще се убедите, когато започнем да обсъждаме начините, по които може да се справяте с този тип мъже, изключително важно е да разберете как мислят те. Най-голямата грешка, която жените допускат при общуването си с такива мъже, е да се опитват да се поставят на тяхно място. Но вместо наистина да мисли като мъж, жената обикновено мисли като жена, която се опитва да мисли като мъж.

Или с други думи, струва ви се, че разбирате неговите изходни позиции, но всъщност не е така. Той го долавя, от което следват две много отрицателни последствия: първо, той просто изключва съзнанието си за вас; и второ, подсъзнателното му инстинктивно желание да се защити става толкова силно, че когато все пак чува нещо от вашите аргументи, той му оказва яростна съпротива.

От друга страна, ако съумеете да се научите да мислите като него, може да проникнете през защитните му стени и да стигнете до същността му. Ето защо всяка глава, посветена на различните типове проблемни мъже, включва и раздел, в който ще обсъждаме начина им на мислене.

В ума на всеки човек се осъществяват два типа мисловни процеси, които се отразяват върху това как действа и как се чувства той. Първият е съзнателен и подлежащ на контрол. Вторият е подсъзнателен и инстинктивен. Обикновено съзнателните мисли на вашия партньор са по-приемливи за самия него и се покриват с представата, която има за себе си. Подсъзнателните му мисли са по-застрашителни и неприемливи за него, като оказват обаче силно влияние върху действията му.

Ето някои от ключовите съзнателни мисли на деспотичните мъже:

• Аз знам как е най-правилно да станат нещата, а ти не знаеш.

• Не ми се нрави да го казвам, но съм убеден, че съм по-умен, по-добър и по-умел от повечето хора.

• И тъй като моят начин е правилният, ако ти не вършиш всичко по моя начин, то ти или ми вредиш, или ме предизвикваш.

Този съзнателен ред на мисли дава на мъжете деспоти достатъчно рационално основание да командват парада и да се гневят, когато вие не вървите в крак.

И все пак, техният подсъзнателен мисловен процес разкрива много по-ясно защо именно те изпитват такава остра нужда да имат контрол на положението и защо се чувстват застрашени, когато всъщност не са:

• Ако не упражнявам власт над всичко, което мога да контролирам, няма да мога да овладея чувствата си (и ще се ядосам прекалено много или ще стана твърде уязвим).

• В повечето случаи аз всъщност не знам какво трябва да бъде направено, но се боя да го призная дори пред себе си.

• Дълбоко в себе си аз наистина съм убеден, че ти си много по-добра от мен самия.

Именно в този подсъзнателен ред на мисли се крие разковничето за това как може да се справяте с мъжете деспоти. Ако се вслушвате само в съзнателните им мисли, ще ви се стори, че си имате работа със силни, уверени в себе си хора. Но ако надзърнете в мислите, в които и те самите се боят да се вслушат, ще откриете, че тези мъже всъщност се чувстват заплашени и неуверени. Безсмислено е да подхождате към мъжете деспоти с аргументите на логиката и разума, защото техният съзнателен мисловен процес ги кара да вярват, че именно те са правите и че вие ги предизвиквате. Те просто не си дават ясна сметка колко уплашени и неуверени са всъщност. Но ако вие го осъзнаете, ще разберете, че те наистина не могат да понесат да видят самите себе си в позицията на по-слабия. Към тях трябва да се подхожда по заобиколни пътища и незаплашително.

Но за това ще говорим по-подробно в следващите части на тази книга. А сега нека видим какво става с мъжете — лъжци и измамници.

Четвърта глава

Задниците — лъжци и измамници

По какво разбирате, че един мъж лъже?

По това, че устните му мърдат.

Описаните в тази глава мъже или лъжат (съзнателно или неволно, но и в двата случая упорито), или мамят (изневерявайки ви с други жени). И докато в предишната глава ключовата дума беше „контрол“, тук тя е „доверие“.

Макар че никоя жена не желае да живее с мъж, който я лъже или не оправдава доверието й (като я мами с други жени), безчет жени в крайна сметка се озовават обвързани именно с такива мъже. Защо става така?

Този тип мъже често са много очарователни и привлекателни. Те умеят да казват именно нещата, които една жена би искала да чуе, и по този начин умело и неусетно се намърдват в живота й. И нещо повече, понеже са наясно, че мамят относно собствените си (при това не малко) недостатъци, те се стараят да ги прикриват и обикновено изглеждат много по-добре от доста други мъже.

Те са от породата на милите и обичливи хищници, ако подобно нещо изобщо съществува. Не са никак малко и вероятно всеки от вас, читателите на тази книга, познава поне един такъв мъж. Нека видим по-отблизо какви разновидности се наблюдават сред лъжците и измамниците.

Великият измамник

Шарън се сближила с Денис точно когато се опитвала да скъса с предишния си приятел — тип, който я малтретирал и физически, и словесно. Денис живеел в нейния блок и двамата били просто добри познати до момента, когато една нощ тя почукала на вратата му, цялата насинена и трепереща след поредния бой от дотогавашния й партньор. Останала в апартамента на Денис, отначало просто за да има закрила от предишния си приятел. Постепенно двамата се сближили и станали любовници.

Първоначално Денис не я привличал особено много, но постепенно, опознавайки го, Шарън се привързала силно към него. Той бил няколко години по-голям от нея и дотогавашният му живот бил много по-разнообразен и екзотичен от нейния. Бил живял известно време в Европа, в Германия, където отбивал военната си служба в американските военни части, като междувременно изкарал курс по електроника. След като се уволнил, постъпил на работа в една компания за компютърен софтуер, която се развивала толкова бързо, че произвежданите от нея продукти вече били познати навсякъде. Неотдавна бил осребрил акциите си и се готвел да започне собствен консултантски бизнес. Дотогава все не му оставало време за сериозни интимни връзки. Шарън му била първата.

Е, не съвсем. Шарън и Денис решили да се преместят в друг щат, за да се отърват от преследванията на предишния й приятел и да започнат начисто заедно. Тя постъпила на работа, а Денис започнал да „проучва пазара“ за началото на собствения си бизнес.

Постепенно обаче нещата започнали да се развиват доста особено. Шарън си дала сметка, че колкото повече узнава за миналото на Денис, толкова повече несъответствия и разминавания открива. Докато един ден, когато се била прибрала буквално скапана от работа, телефонът иззвънял. Обаждала се някаква жена от Германия, искала да се свърже с Денис относно парите, които той трябвало да праща за издръжката на двете им деца. Освен това искала да знае кога точно Денис възнамерява да им изпрати билетите, за да се приберат при него в Америка и как върви бизнесът му (в който баща й бил вложил солидна сума).

Меко казано заинтригувана, Шарън направила някои справки, които направо сринали въздушните кули на Денис. Оказало се, че само след няколко месеца служба в Германия той бил позорно уволнен. Жената, която се обадила, била една от трите, от които имал деца. Никоя не предполагала за съществуването на останалите и всяка си въобразявала, че той все още е обвързан именно с нея и децата — плод на съжителството им. Никога не бил работил в никаква компютърна фирма, а парите, с които разполагал отначало, ги бил измъкнал с измама от различни хора — най-вече от жени.

Минала цяла година след първото позвъняване на германката, докато Шарън успяла да събере цялата тази информация. През цялото време Денис отричал всичко. Докато тя работела, той продължавал да „проучва пазара“, като не изкарвал нито долар (а отдавна бил изхарчил чуждите пари). Постепенно доказателствата за лъжите му се трупали, но Шарън непрекъснато се питала дали самата тя не е мръднала, защото той много убедително отричал всичко. Но най-сетне, когато вече просто станало невъзможно да намира подходящи обяснения за всичките несъответствия и разминавания в приказките си, Денис признал всичко (е, почти всичко), като й се заклел, че ще обърне нова страница в живота си.

Денис определено е доведен до крайност случай на Велик измамник, но подобни прояви сме виждали често и при други мъже. Един например често пътува „в командировки“ до Ню Джърси. Но веднъж жена му получила изненадващо известие от едно казино в Атлантик Сити с настояване той незабавно да изчисти натрупаните на комар 100 000 долара задължения. Друга жена също така изненадващо получила информация, че мъжът, за когото била женена от тринадесет години, от шест години издържа дете в друг щат (на колкото години е и тяхното най-малко дете).

Повечето лъжи на мъжете, за които говорим в тази глава, са не толкова безочливи и дръзки като вече споменатите. При все това, всички мъже от този тип имат нещо общо помежду си, както впрочем и жените, които се обвързват с тях.

Характерни черти на Великия измамник

1. Великият измамник ще каже и ще направи всичко, само и само да получи това, което иска. Този тип мъже знаят много добре, че обикновено другите хора са склонни да вярват на ближните си, особено пък ако им се казва именно това, което искат да чуят. Той иска съжителство — или поне някои от нещата, които едно съжителство може да му осигури (пари, секс, закрила). Притежава дарбата бързо да долавя какво търси съответната жена в интимния партньор, както и таланта да се преструва, че той е точно такъв човек.

2. Великият измамник лъже с лекота и непрекъснато. Той е невероятно изкусен и убедителен лъжец. Лъже толкова много и толкова гладко, че често дори сам губи представа кое е лъжа и кое — истина. А няма по-убедителен лъжец от този, който сам си вярва. Чуйте например следната истинска история. В някакъв ресторант един мъж се нахвърля без каквато и да било причина да бие помощник-келнера, който е от азиатски произход. Съдът го осъжда на принудителен курс по психотерапия. По време на сеансите в терапевтичната група, мъжът разказва надълго и нашироко истории от времето, когато бил войник във Виетнам, и обяснява как до ден-днешен направо лудва само при вида на азиатец в каквато и да било униформа. Направените от терапевта проучвания обаче разкриват, че той едва-едва е изкарал основния военен тренировъчен лагер и че изобщо не е стъпвал в Южна Азия. Когато представя на мъжа тези факти, той изглежда истински изненадан и направо не може да повярва. Стигнал е толкова далеч в собствените си измислици и фантазии, че му трябва известно време, за да приеме, че нищо подобно не му се е случило.

3. Великият измамник си признава само когато е притиснат здраво до стената. Когато се натрупат толкова много доказателства, че вече дори той не намира начин да се оправи и измъкне от притискащите го факти, Великият измамник си признава лъжите. После обикновено моли със сълзи на очи за прошка и се кълне, че ще обърне нова страница в живота си. И все пак, имайте си едно наум за признанията му. Защото той признава само това, което си мисли, че вече и без друго знаете, а често дори тогава пак лъже.

4. Великият измамник е неспособен на съчувствие и отзивчивост. Въпреки че такъв мъж има силно развит усет и веднага долавя какво искате да откриете в интимния си партньор, в действителност той е напълно неспособен да „влезе във вашата кожа“. Тоест, той не може да усети как ви се отразяват лъжите и измамите му, а когато го разкриете, се интересува само как да спаси кожата си, като изобщо не го е грижа за обидата и вредата, които ви е нанесъл. На него му е лесно да лъже, защото изобщо не му пука как ще ви се отразят последиците от лъжите му.

5. Великият измамник е нарцистичен и самовлюбен. Както вече сте се досетили, този тип мъже се интересуват само и единствено от себе си и от собствените си нужди. Такъв мъж вижда света само от своята собствена гледна точка, която пък се определя от личните му желания и нужди, като именно те дават тон на преценките и възприятията му.

6. Великият измамник също и изневерява. И защо да не го прави? Та нали лъже за всичко останало. И макар че изневярата не е основна характерна черта на Великия измамник (каквато е за Дон Жуан), тя много често съпътства другите му измами. И тъй като него го е грижа само за собствените му нужди, ако сексуалният му апетит не е задоволен, той просто ще предприеме нещо по въпроса, без да се замисли. Великият измамник не вижда собствената си роля в който и да било проблем, нито пък възнамерява да поработи за решаването му. За всичко вини партньорката си, а най-доброто решение според него е да си намери друга, която ще удовлетворява нуждите му.

Как се чувства жена, обвързана с Великия измамник

Отначало великолепно. Той е всичко, за което една жена може само да мечтае. Но когато лъжите му започнат постепенно да се разкриват, жената губи чувство за ориентир, като често дори може да си помисли, че самата тя е полудяла. Открива нови и нови доказателства, уличаващи го в лъжа, но той пламенно отрича всичко. Тя вече не знае на кое да вярва и започва да се съмнява в собствените си възприятия и здрав разум.

Когато най-сетне доказателствата станат толкова очевидни и необорими, жената се чувства дълбоко разочарована, измамена и обидена. Но той не може да послужи за отдушник на гнева й. Великият измамник се извинява, замазва нещата и умело ги извърта така, че тя да излезе виновна („На теб самата ти се е искало да ми вярваш, иначе много по-скоро щеше да разкриеш всичко.“). В крайна сметка жената се чувства пуста, изпълнена единствено с недоверие и горчивина.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Великия измамник

Всяка жена е податлива на изкусния лъжец, който знае какво иска да чуе тя и умее убедително да й го каже. Особено лесно се поддават на влиянието му жени, които са много доверчиви и големи идеалистки, и освен това силно им се иска изконните им женски желания да бъдат удовлетворени (особено пък ако предишната им интимна връзка също е била с някой негодник). Тъй като са идеалистки, тези жени обикновено са склонни да виждат само доброто в хората и имат доста романтични представи за интимните взаимоотношения.

И все пак, никоя жена не може да се чувства в безопасност. Доста жени са се научили от горчивия си личен опит да бъдат цинични и недоверчиви към мъже, които твърде бързо се показват в твърде добра светлина. В такъв случай съумяват по-отрано да ги уличат в лъжа. Мнозина лъжци ценят това и го възприемат като вълнуващо предизвикателство. Подходът им към такива жени обикновено е: „Виждам, че не мога да те излъжа. Затова по-добре да ти кажа всичко както си е“. Но после естествено прибягват до друга мрежа от лъжи, изплетена специално за цинични жени.

Хамелеонът

Мери била на двадесет и осем години, когато се запознала с Дарил. Тогава двете й момченца били на пет и на две годинки, и била разведена от една година. Съпругът й я бил изоставил заради своя колежка и почти не участвал в грижите по децата.

Дарил бил тридесетгодишен и никога не се бил женил. Имал добра работа и живеел в самостоятелен апартамент. Още в началото на запознанството им Мери съвсем недвусмислено му обяснила, че не гори от желание да се обвързва, но че когато реши да го направи, иска да има стабилност. Най-вече заради децата, защото не искала те да се привържат към някого, който не след дълго щял да се изпари.

Дарил я уверил, че бил готов да се обвърже. Обичал децата и винаги бил искал да има семейство. Ухажвал я много упорито. Обаждал й се по телефона по няколко пъти на ден. Виждали се всеки път, когато бившият й съпруг вземел децата. После, когато тя се почувствала достатъчно сигурно, за да му го позволи, започнал да им ходи на гости и четиримата прекарвали все повече време заедно. Умеел да слуша и се съгласявал с нейните становища по повечето значими въпроси.

Мери била заинтригувана. Отначало била доста недоверчива, поради предишния си опит с мъжете. Но Дарил изглеждал наистина различен. Всъщност, той сякаш всячески се стараел да й покаже колко много се различава от останалите мъже.

После, когато тя се отпуснала напълно и вече си представяла съвместния им живот, всичко започнало да се променя. Дарил започнал да я упреква за неща, които по-рано му харесвали. Признал, че му липсват срещите с други жени и че започнал да се плаши от ограниченията, които неминуемо би му наложило едно семейство с деца. Вече непрекъснато й повтарял колко ужасно го карала да се чувства тази представа, а когато били заедно, бил много по-мълчалив и намусен. Постепенно връзката им се разпадала все повече и повече, докато най-сетне се разделили.

След няколко седмици обаче Дарил се обадил на Мери и й казал, че тя му липсва. Не можело ли да се виждат от време на време? Тя си спомнила какъв бил той в началото и тъй като това й липсвало, се съгласила. В продължение на година се срещали веднъж седмично и спели заедно, но нямали никакви други контакти. Така Мери се оказала обвързана точно по начина, който най-вече искала да избегне. Връзката на Дарил с Мери била точно копие на всичките му връзки преди това.

Мнозина биха възприели тази история просто като пример за най-обикновена неуспяла връзка между жена, която е виждала това, което й се е искало да види, и мъж, който е бил твърде уплашен от обвързването. Съвсем очевидно е, че Дарил в никакъв случай не е нагъл лъжец като Денис. За мнозина читатели навярно ще е трудно да открият изобщо някакви отрицателни черти в Дарил. Но също като г-н Помагащ от трета глава, Хамелеонът е по-прикрит и намеренията му са по начало добри.

Той наистина иска да бъде такъв, какъвто го вижда жената и се старае да убеди и нея, и себе си, че е точно такъв. Собствената му самоличност е толкова слаба и зле изявена, че не му е трудно да се вмести в нейните очаквания — за малко. Защото веднъж щом приключи „ловът“ и тя вече го е приела, всичко се разпада. Тогава Хамелеонът започва да мисли повече за това, което самият той желае, разбира, че не го получава и се отдръпва, вместо да поработи над взаимоотношенията или над самия себе си.

Характерни черти на Хамелеона

1. Хамелеонът няма ясна представа за самия себе си. В живота му няма твърдо изразена последователност. Скача от едно на друго, понеже не знае как да съсредоточи вниманието си върху това, което харесва и желае. Охотно се нагажда към начина на живот на жената и към нейните очаквания за него, като така се опитва да даде някаква насока и яснота на собствения си живот.

2. Хамелеонът изпитва остра нужда да бъде харесван. Не лъже, за да получи това, което иска, а за да бъде харесван и оценяван. Трудно му е да се раздели с някоя жена, освен когато усеща, че тя разбира причините, които го водят, и когато е сигурен, че впоследствие няма да го намрази. Мнозина Хамелеони остават в дадено съжителство, просто защото жената е заявила съвсем ясно на мъжа Хамелеон, че ще го намрази, ако я напусне. Това е нещо, което той просто не е в състояние да понесе.

3. Хамелеонът е много отзивчив към чувствата на другите. Той лесно предусеща желанията и нуждите на хората и се опитва да им откликне. Но това съвсем не означава, че поставя чуждите интереси на първо място. Защото в крайна сметка Хамелеонът наранява всеки, който е с него. Той може да се нагоди към чуждите нужди, но не и към своите собствени, затова и не споделя какво иска (и се чувства вечно неудовлетворен).

4. Под желанието на Хамелеона да бъде харесван се крият гняв и обида. Хамелеонът се чувства така, сякаш вечно превива гръб, само и само да угоди на партньорката си. А когато тя не му отвръща със същото (защото той никога не й отправя дори намек какво всъщност желае), той се усеща измамен и обиден. И просто не разбира, че сам си е виновен за създалото се положение. А желанието му да бъде харесван възпрепятства честното изливане на гнева и разочарованието му. Вместо това той го показва завоалирано, като става досаден и дребнав и оставя партньорката си да се досеща, че не може да го направи щастлив.

5. За Хамелеона вината е ключово понятие. Хамелеонът е много по-невротичен от Великия измамник. Той лъже и обърква партньорката си в желанието си да й угоди и да бъде харесван от нея. Когато не успее, се чувства виновен. Вина изпитва и когато в крайна сметка прекъсне връзката. Бездната на вътрешния му конфликт между желанието да угажда и желанието да му угаждат създава за него дилема, която често го парализира и му пречи да вземе решение дали да продължи, или да прекъсне дадена интимна връзка. По време на това състояние на парализа и той, и партньорката му се чувстват наистина ужасно.

Как се чувства жена, обвързана с Хамелеон

Отначало великолепно. Той оставя командването във ваши ръце и харесва всичко, което харесвате и вие. Чувствате се разбрани, оценени и се преизпълвате с доверие. После, когато взаимоотношенията ви се установят, той започва да ви подсказва завоалирано, че не е щастлив с вас. Това ви обърква. Не знаете какво сте направили, за да се променят нещата така, нито какво да направите, за да се подобрят. Той не ви дава никаква насока за това какво точно изпитва, ето защо вие започвате да поставяте под съмнение собствената си стойност. На моменти се изпълвате с гняв и разочарование, но същевременно се чувствате много виновни, защото всъщност той е добро момче, пък и му личи, че също страда от създалото се положение. Когато връзката ви приключи, имате смътното усещане, че сте били изиграни, но не сте сигурни как точно е станало.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Хамелеона

До голяма степен както и при Великия измамник, всяка жена, която знае какво иска от един мъж, е податлива на влиянието на Хамелеона, защото той веднага го долавя и се превръща в олицетворение на нейните очаквания. Дори не е необходимо жената да изказва конкретно и ясно изискванията си, понеже Хамелеонът е надарен със силна интуиция. Той често бива привлечен от жени, които са изпитали горчивината и разочарованието от предишни романтични връзки с мъже. Доставя му удоволствие да ги спечелва, доказвайки им колко по-различен и колко много по-добър е той от останалите мъже. За съжаление, това, разбира се, не е така, и след връзката си с някой Хамелеон жената остава още по-огорчена и разочарована.

Дон Жуан

Даниела се запознала с Пийт по един по-скоро необичаен начин. Една събота следобед той спрял колата си до нейната на един светофар и я поканил на кафе. Тя нямала навика да приема такива покани от непознати, но той изглеждал много мил, пък и имало нещо в него, което я накарало да се съгласи.

Пийт бил очарователен и непосредствен. Бил много внимателен и любезен. Когато излизала с него, тя усещала, че нищо друго не го интересува и че цялото му внимание е насочено единствено и само към нея. Изглеждал много добре, въпреки че не бил красавец. Бил много чувствен и секси. Когато били заедно в леглото, тя съвсем непринудено вършела с него неща, за които преди не би си и помислила.

Още от самото начало Пийт й дал ясно да разбере, че не е заинтересован от дълго обвързване и от постоянна стабилна интимна връзка. Независимо от това, започнали да се виждат много често и само след няколко месеца Даниела се пренесла при него.

Харесвал й начинът им на живот. Той обичал да играе голф и покер, да се мотае насам-натам с приятели. Даниела имала много свои приятели и интереси, затова и двамата били щастливи, че не са непрекъснато заедно, а имат достатъчно лично време и за себе си.

Пийт обичал също така да залага — не по много, но затова пък редовно, а също и да играе на борсата. Бил търговски пътник и имал пейджър, на който получавал всичките си лични обаждания. В къщата дори нямало истински телефон, а само клетъчен. Отначало Даниела даже се страхувала, че той продава наркотици. Но никога не го видяла да употребява, пък и той я уверил, че просто не искал познатите му от игралните зали да имат телефонния му номер.

Минало доста време преди Даниела да започне да подозира, че Пийт се вижда и с други жени. Когато повдигнала въпроса, той веднага признал, че наистина е така. Но не мислел, че това има нещо общо с техните отношения, тъй като тези жени му били само сексуални партньорки. Пийт напомнил на Даниела, че още в началото я бил предупредил, че не желае затворена връзка и че никога след това не й бил казвал нещо по-различно (той просто винаги грижливо отбягвал тази тема).

Даниела просто не можела да повярва, че за него изневерите му нямали никакво значение и била бясна на самата себе си, че толкова дълго време дори не й било хрумнало подобно подозрение. Когато му казала, че не може да приеме такъв вид интимни взаимоотношения, той изглеждал наистина неспособен да разбере как е възможно това да я разстройва чак толкова много. Но не обелил и дума да промени начина си на живот. Тя се изнесла от дома му.

В нашето общество е общоприето мнението, че мъжете възприемат по-лесно отколкото жените идеята за секс без любов. Но в случая с Дон Жуан става дума за нещо много повече. Мнозина биха сметнали, че Пийт е просто пристрастен към секса мъж. Той несъмнено има силен сексуален апетит и никакви задръжки да го утолява винаги, когато му се предостави такава възможност.

Но Дон Жуан е не само свръхсексуален. Той изневерява, обикновено крие или лъже за изневерите си и му е много трудно да разбере защо това разстройва партньорката (или партньорките) му. Той изпитва удоволствие не само от секса, но и от преследването на желания обект, от възбуждащата тръпка на риска да бъде уловен „в крачка“ и от стимулиращото го съзнание, че върти много неща едновременно. Всичко това го прави забавен и привлекателен за много жени, но също така и емоционално опасен. Съвестта му е напълно глуха за чувствата на партньорките му, когато открият изневерите му.

Характерни черти на Дон Жуан

1. Дон Жуан може да бъде очарователен, забавен и много привлекателен. Не външността привлича жените към Дон Жуан. В действителност, много често той изглежда дори напълно обикновен мъж. По-скоро бликащите от него енергия, жизненост, непосредственост и липса на задръжки го правят привлекателен за жените. В съвестта му наистина има черни дупки (поне по отношение на верността и искреността), а често хората, необременени със строга съвест, могат да бъдат много спонтанни и забавни. Жена, която веднъж е била с Дон Жуан, често си спомня с носталгия за това колко чудесно са си прекарвали времето, макар и още да я боли заради изневерите и лъжите му.

2. Дон Жуан е сексуално неутолим и страстен. Макар че в леглото изглежда забавен и игрив, Дон Жуан всъщност е до болезненост сексуално неутолим и дълбоко страстен. Сексът го зарежда с енергия и той не може да бъде лесно удовлетворен, тъй като е пристрастен към силните усещания. Много жени възприемат неутолимото му сладострастие като ласкателно отражение на собствената им привлекателност, което до голяма степен е и причината да не забелязват изневерите му.

3. Дон Жуан наистина умее да разговаря и да бъде мил с жените. Голяма част от чара на Дон Жуан се крие в способността му да установява контакт и да общува с жените. Той се чувства добре и непосредствено в тяхната компания, напълно уверен в привлекателността си и наистина се интересува от тях самите (макар и не точно поради причините, в които те биха искали да вярват). По някакъв удивителен начин, той съумява да остане в приятелски отношения с повечето жени, с който е имал интимна връзка, вероятно защото им е било забавно с него, защото чувстват, че той действително ги харесва и осъзнават, че с изневерите си не е целял нарочно да нанесе обида на тях, а просто е искал да задоволи себе си.

4. Дон Жуан открива във всяка жена привлекателни черти и й го казва. Една от причините, поради които Дон Жуан съумява да привлича тъй силно жените и да ги убеждава, че наистина ги харесва, е това, че него самият всъщност го привличат най-различни типове жени. И за разлика от някои мъже, които елиминират дадена жена поради дори мъничък неин недостатък, Дон Жуан използва своя вътрешен радар, за да открива и най-незначителните й физически и личностни достойнства. В известен смисъл, за него всяка жена е наистина красива посвоему. И той охотно и с удоволствие й го казва и показва. Жените често прекарват толкова много време с мъже, които ги имат за своя гарантирана собственост или непрекъснато изтъкват недостатъците и пропуските им, че когато срещнат мъж като Дон Жуан, който вижда единствено предимствата им, той бързо спечелва сърцата им (и заслепява очите им за собствените си недостатъци).

Имаме един приятел, който доста успешно се вмества в образа на Дон Жуан. Той е непосредствен и спонтанен, абсолютно обезоръжаващ, и смята всяка жена, с която се запознава, за неотразима красавица. В действителност ние двамата сме го чували да казва напълно убедително едно и също нещо поне на двадесетина жени: „Ти си най-красивата жена, която някога съм виждал“. Не звучи особено оригинално, но ефектът е неизменно поразителен, защото той е наистина убеден в това, което говори. Веднъж един от нас се срещна на някакъв купон с една от жените, които бяха излизали известно време с общия ни приятел. Тя му разказа романтичната история на тяхното запознанство. Станало в някакъв ресторант. Той й изпратил по келнера кратка бележчица. „Никога няма да се досетиш какво пишеше в нея“, носталгично въздъхна жената. И бе сразена от незабавния отговор: „Да не би случайно да ти е писал: Ти си най-красивата жена, която някога съм виждал“? След миг мълчание жената отвърна: „О, той вероятно вече ти е разказвал как сме се запознали“. Е, не съвсем.

5. За Дон Жуан сексът и любовта са две съвършено различни понятия. Трудно би могло да се обясни какво точно означава любовта за Дон Жуан. Във всяка жена, с която е, той открива по нещо достойно да бъде обичано, но тази „любов“ всъщност е само непостоянно и повърхностно (макар и напълно искрено) привличане, което изобщо не може да прерасне в дълбока, всеотдайна интимна връзка. Силното либидо на Дон Жуан му помага да вижда жените такива, каквито иска да ги види, но е нещо, което той трудно може да обуздавала. За него любовта е сексуално привличане и желание, а не всеотдайност и интимност.

6. Дон Жуан е търсач на стимули. Няма да е далеч от истината, ако го наречем маниак, пристрастен към силните стимули. Той е действително ненаситен търсач на ярки усещания, на тръпки и опасности. Хазарт, рискови спортове, бързи коли — а често и наркотици — всичко това го привлича неудържимо. За него предсказуемостта, стабилността и предпазливостта са непонятни и нежелани състояния. Той изпитва остра нужда „да върши нещо“, за предпочитане с немалък риск. Затова и за Дон Жуан изневерите удовлетворяват всъщност две негови насъщни нужди: от секс и от опасност (тръпката да не бъде заловен). Присъщото на този тип мъже търсене на силни усещания привлича доста жени. И това е така, защото то представлява остър контраст на техните относително предсказуеми и често монотонни начини на живот (а също и на предишните им интимни приятели). Но обикновено жените просто не си дават сметка за всички рискове, свързани с Дон Жуан.

7. Дон Жуан е прикрит и трудно може да бъде притиснат до стената. Мъжът от типа на Дон Жуан не се свени и притеснява да изрича мили, нежни, ласкаещи или вълнуващи неща. Затова пък му е много по-трудно да навлиза в подробности относно заниманията, намеренията и миналото си. Обикновено (но невинаги) не заема отбранителна позиция, нито се ядосва. Той просто избягва неудобните теми и въпроси, отговаря уклончиво или се измъква с лъжи, съшити е бели конци.

Как се чувства жена, обвързана с Дон Жуан

Както и в останалите случаи на мъже — лъжци и/или измамници, отначало всичко е просто великолепно. Чувствате се привлекателни, значими, център на мъжката вселена. Възможно е да усещате, че той изважда на бял свят нещо прекрасно, скрито дотогава дълбоко във вас и за чието съществуване дори не сте и подозирали — и вие ставате секси, без задръжки в това отношение, спонтанни. Веднъж една жена, която имала връзка с Дон Жуан, описа усещанията си като „омагьосване“. Той съумявал да открие и да извлече от нея черти, които тя не само харесвала, но и обикнала — това обаче успявал да направи само той и никой друг мъж. А когато я напуснал, на нея й се сторило, че отнесъл със себе си и тази нейна съкровена и прекрасна същност.

Ето защо на жените им е толкова трудно да се разделят с Дон Жуан. Дори след като вече са разкрили изневерите му и са го видели в истинската му светлина, те се боят, че никога повече и с никой друг мъж няма да изживеят това, което са изживели с него. Именно този страх ви кара твърде дълго да си затваряте очите за лъжите му, да му давате отново и отново възможност да влиза в правия път, и упорито да убеждавате самите себе си, че той само „чука“ другите жени, но всъщност истински обича единствено вас. От всички описани в тази книга мъже, ничия липса не се усеща толкова дълго и за никого жените не си спомнят с толкова носталгия, колкото за Дон Жуан. Е, да, наистина, той лъже и ви изневерява, но затова пък когато е с вас, вие се чувствате наистина специални. За съжаление, това се отразява неблагоприятно върху способността ви да живеете нормално, да оцените достойнствата на някой почтен мъж, който може и да не е чак толкова чаровен, но затова пък е много по-стабилен, а също и да заживеете в реалния, а не в измисления от Дон Жуан свят.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Дон Жуан

Всяка жена, която търси романтичност, приключения и вълнуващи преживявания (а кой не ги търси в една или друга степен?) е лесна плячка за Дон Жуан. Ако жената се чувства неуверена в своята привлекателност или в способността си да предизвиква сексуално желание, той може да я накара да се усеща наистина специална — за известно време. Също както в случаите с Великия измамник и с Хамелеона, всяка жена е податлива на влиянието на някой мъж от типа на Дон Жуан, който убедително се представя за такъв, какъвто всъщност не е. Забележителният талант на Дон Жуан е не толкова способността му да бъде такъв, какъвто го иска жената, а умението му да я накара да се чувства такава, каквато тя самата иска да бъде. В сравнение с романтичните мечти, които събужда Дон Жуан, истинският живот на жената й се струва отегчителен и неудовлетворяващ.

Как мислят задниците — лъжци и измамници

Мъжете, които лъжат и изневеряват съзнателно, вярват, че собствените им нужди (от секс, притежание, признание) са изключително важни и че имат пълното право да правят всичко възможно, за да ги удовлетворят. Та нали в крайна сметка, според собствените им убеждения, те не са двулични и нямат за цел нарочно да нараняват когото и да било. Те просто казват това, което жените искат да чуят, и са искрено убедени, че премълчаните истини не могат да наранят партньорката им. Съзнателните им мисли са следните:

• Силно се нуждая от нещо и тези мои нужди трябва да бъдат удовлетворени.

• В интимната връзка всеки си играе играта, това си е в реда на нещата.

• Казвам й каквото иска да чуе и до известна степен тя самата също много добре знае, че то не е истина.

• Не съм порочен или злонамерен. Имам добри намерения.

Напълно ясно е, че тези техни убеждения служат единствено на собствените им цели, като напълно пренебрегват или изопачават гледната точка и чувствата на жената.

Подсъзнателните мисли на този тип мъже разкрива защо за тях е жизненоважно да пренебрегват или изопачават женските усещания и възгледи:

• Има нещо в мен, което не е съвсем наред, отличава ме от останалите мъже и очевидно трябва да се срамувам от него.

• Ако покажа какъв и какво съм в действителност, никога няма да имам възможност да бъда с която и да било жена.

• За мен е просто непоносимо да се чувствам самотен — или необичан. Трябва да избягвам тези усещания с цената на всичко.

• За мен жената е просто предмет. Мисълта за нейните нужди и чувства ме обърква и смущава, затова и не разсъждавам за тях.

• Невъзможно ми е да се усетя привързан към когото и да било по никакъв друг начин, освен чрез секса, и затова когато бъда лишен от секс, се чувствам ужасно самотен и отчужден (за Дон Жуан).

И макар че за този тип мъже контролът не е водещата цел, посредством лъжите си те всъщност упражняват контрол в интимните взаимоотношения. Под измамната им външност се крият самотници, които обаче не притежават необходимите умения, за да удовлетворят острата си нужда от партньорка посредством изграждането на зрели и почтени интимни взаимоотношения. Те са свикнали да получават чрез измама всичко онова, което вярват, че не могат да постигнат по друг начин. Този тип мъже внушават на жените, че могат да им дадат това, от което имат нужда и искат, но всъщност са напълно и отчайващо неспособни да изпълнят всяко свое реално изразено или просто подсказано обещание.

Пета глава
Несъзрелите задници

Работя на две места, за да мога да плащам сметките, докато той в разстояние на три години губи вече четвърта работа. После открих, че харчи парите си за друга жена. Когато му го казах, той първо отричаше, после си призна, но ме обвини мен за това!

Оказа се, че не съм била забавна и весела и че мисля само за работа. Трепя се, за да издържам семейството, а той чука с парите ми някаква тъпа мацка. Е, как да бъда забавна и весела?

Шели, двадесет и девет годишна,

специалист по човешките ресурси

Контролът и измамата са главните оръжия на първите два типа мъже, описани в тази книга. Незрелостта е главната отличителна черта на мъжете, за които ще говорим в тази глава. Тяхното вътрешно развитие като личности изостава спрямо възрастта им, както по отношение на трудовите им навици, така и в други области. Ако се върнете към трета глава, ще видите, че интимните взаимоотношения между деспотите и техните партньорки наподобяват отношенията между строг баща и послушна дъщеря. Описаният в тази глава несъзрял личностно Питър Пан се държи по детски, което принуждава партньорката му да влезе в ролята на негова майка, което тя невинаги желае. Този тип мъже не могат да се справят със зрелите интимни взаимоотношения между равностойни възрастни хора и затова или се измъкват умело от поемане на отговорности и изпълняване на задължения, или изобщо не влизат в постоянна интимна връзка.

Маминото синче

Когато Джун се запознала с Дони, той бил на двадесет и седем години. Работел на някакъв строеж и живеел с родителите си. Това че на неговата възраст все още живее при тях малко я смутило, но Дони й обяснил, че било само за малко, докато разчистел някои просрочени задължения по кредитната си карта. И наистина, след няколко месеца се изнесъл самостоятелно на квартира. Междувременно вече се срещали доста често. Няколко вечери седмично ходел при нея на вечеря, която тя приготвяла изцяло, а през останалото време се хранел при родителите си. Майка му все още го перяла, а когато отивала да му занесе изгладеното пране, оправяла и почиствала квартирата му.

Джун смятала, че това е малко необичайно, но го приписвала на факта, че на майка му сигурно все още й е трудно да се раздели с единствения си син. Джун намирала, че Дони е много сладък, мил и необременителен в общуването. Бил много сговорчив и при спорове обикновено отстъпвал, като приемал нейната гледна точка. Тя самата обичала да готви и държала всичко в жилището й да бъде в пълен ред, затова и когато се оженили, охотно и напълно естествено поела тези задължения. Нещата били разпределени по традиционния начин: тя се оправяла с домакинството, а той — с градината и дребните ремонти по къщата. И двамата работели (Джун била медицинска сестра в детски дом), но се били разбрали, че когато се появят децата, тя ще си остане вкъщи.

Година и половина след сватбата се родило първото им дете, а след две години и второто. Когато голямото навършило две годинки, Джун отново тръгнала на работа, на половин работен ден, защото контактите с хората й липсвали. Дони решил да започне самостоятелен бизнес по техническата поддръжка на строежи и Джун охотно подкрепила идеята.

Постепенно обаче Джун започнала да се преуморява. Оставала все повече и повече часове на работа, за да могат да свързват двата края, докато бизнесът на Дони потръгне. Освен това поела и счетоводната работа по фирмата му. Продължавала да изпълнява и първоначалните си задължения по домакинството и децата. Отначало обвинявала самата себе си за преумората, като смятала, че просто не може да се организира както трябва, за да извършва всичко онова, с което много други жени се справяли, според нея, безпроблемно. После постепенно започнала да осъзнава, че Дони се държи като трето дете в семейството. Разхвърлял дрехите си където му попадне и никога не й помагал в прането, готвенето или чистенето. Децата им го обожавали, защото бащинските му задължения се изчерпвали с това да играе с тях. Възпитаването им било изцяло нейна грижа, като той дори често го провалял, защото ги освобождавал от наложените от нея наказания или ги подкокоросвал да бъдат палави и непослушни. Самостоятелният му бизнес така и не потръгнал и затова тя минала на пълен работен ден, а често работела и извънредно. Когато работел, той го правел съзнателно и здравата, но просто не можел да продава успешно труда си и да организира дейността си. Бил напълно неспособен да съхранява получените ордери и разписки, да следи колко часа е работил и да сключва нови договори, така че да увеличава доходите си. В семейството изпълнявал това-онова, но само ако тя го помолела настоятелно или му връчвала списък със задачи. Тя се оправяла със семейните финанси и му отпускала определена сума за дребни разходи.

Удивително е, колко широко разпространени са подобни случаи. Някои подробности са различни при различните връзки, но истината е, че Мамините синчета се срещат изключително често. Те са зависими, неорганизирани и неспособни да поемат равностойна част от отговорностите и задълженията в интимната си връзка.

Характерни черти на Маминото синче

1. Маминото синче е било разглезено от родителите си. В дома на родителите му от него никога не се е очаквало да върши кой знае какво. Майка му е изпълнявала повечето от домакинските задължения, понякога с помощта на сестрите му. Често е единствено дете или единствен син в семейството. Взаимоотношенията между родителите му вероятно са били много традиционни и баща му не се е занимавал с „женска“ работа. Маминото синче знае, че от него не се очаква особено много и че други хора ще се погрижат за удовлетворяване на нуждите му.

2. Маминото синче не знае как да се справя с прости, основни неща. В резултат на това, че от него не се е очаквало да върши кой знае какво, Маминото синче не умее да се справя даже с най-прости неща (готвене, пране, гладене, чистене на къщата). Дори да има най-доброто желание да прави някое от тези неща, този тип мъж просто не притежава необходимите умения. Партньорката му често решава, че ако иска нещата да бъдат свършени както трябва, то е по-добре сама да ги направи.

3. Маминото синче изпълнява нареждания. Съпругите на такива мъже обикновено им връчват списъци със задачи или им изготвят „дневно разписание“. Оставен сам на себе си, такъв мъж се мотае безцелно или се захваща с няколко неща едновременно, без да довърши нито едно от тях. Не че не желае да работи, но просто е неспособен да се организира и самозадвижи. Но ако му се стори, че партньорката му го товари с прекалено много изисквания или че го командва, Маминото синче може да стане опърничаво и предизвикателно. Такъв мъж не толкова отстоява себе си, колкото просто проявява инат от рода на „Не можеш да ме накараш да…“, отказвайки активно или пасивно да поеме своята част от бремето на съжителството. И ако ви се стори, че подобна реакция е детинска — е, наистина е така.

4. Маминото синче е безотговорно. Тъй като не са приучени още в детството си да бъдат отговорни сами за себе си, за този тип мъже е напълно естествено да са безотговорни. Маминото синче очаква някой друг да свърши всичко вместо него и не му се струва странно или неестествено околните да правят повече неща от него. Такъв мъж не се измъква от задълженията си от мързел или нарочно. Той просто не се сеща да свърши каквото и да било, ако не му наредят, не го помолят (като обикновено дори го подкупят с нещо желано). Той е наистина тотално безотговорен. Често работи здравата, ако има съвсем ясни указания какво се очаква от него и точно изработен (от някой друг) план за действие. Проблемът при него е, че не може сам да се досети какво трябва да свърши.

5. Маминото синче трудно се справя с родителските си задължения и отговорности. Тъй като в много отношения той самият е все още дете, такъв мъж се справя трудно с отговорностите си на родител. Той е невероятно изобретателен и всеотдаен, когато става дума да си играе с децата, но просто не се и сеща за останалите си задължения на баща. Смяната на пелени, поставянето на ограничения, приучването на децата към самостоятелност и безбройните други родителски задачи са му напълно чужди. В действителност, когато съпругата му посвещава повече време на децата, той се чувства дори изоставен и се обижда и сърди.

6. Маминото синче остава дълго в родния си дом, при мама. Не винаги става така, но често за Маминото синче е нормално да се чувства удобно там, където знае, че ще се погрижат за него по начина, по който е свикнал в детството си. Ако нещата се променят, този вид мъж обикновено си намира приятелка, която влиза в ролята на негова майка (готви му, пере го, прибира му разхвърляните дрехи и сутрин го буди за работа).

7. Маминото синче е нарцистично и самовлюбено. Част от разглезването включва изграждане на навик да се мислиш за по-важен и по-значим от другите. Маминото синче научава от малко, че е специално същество и че собствените му нужди имат предимство пред тези на другите хора. То се научава да се възприема като център на света и това няма нищо общо с начина, по който го възприемат околните. Затова и когато няма настроение да свърши нещо, за Маминото синче е напълно нормално и редно изобщо да не го върши.

Как се чувства жена, обвързана с Мамино синче

Приятно е да се чувстваш необходим, а този тип мъже умеят да разпалват подобни чувства. Партньорката на такъв мъж се чувства значима и отговорна. И ако той се е отнасял добре, нежно и мило с майка си, сигурно ще се държи така и към жената, с която живее. А това също е приятно. И все пак, постепенно на нея ще започне да й тежи неравностойното разпределение на отговорностите и задълженията по съжителството. Появата на децата утежнява още повече положението. На жената започва да й се струва, че партньорът й просто е още едно дете, за което трябва да се грижи. Тя се усеща пренатоварена и преуморена. Възможно е да започне да се самообвинява, че не съумява да се справя със задълженията и отговорностите си, което пък ще потисне самочувствието й. Възможно е да започне да й тежи липсата на подкрепа и загриженост от страна на партньора й. Колкото и мило да е Маминото синче към жената, такъв мъж просто си няма и понятие как да удовлетвори нейните нужди и да бъде равностоен партньор.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Маминото синче

Този тип мъже привличат грижовните и свръхотговорните жени. В детството си много от тях е трябвало да участват дейно в отглеждането на по-малките си братя и сестри или пък са били приучени да работят здравата и да бъдат много отговорни спрямо другите. Затова и за тях обикновено е напълно в реда на нещата да поставят на първо място нуждите на останалите хора. Някои определят подобен вид жени като „супержени“ или „супермамички“. Други ги наричат „свръхвластни“ или „раздаващи награди и наказания“. Професиите на много от тези жени са свързани с оказване на помощ — медицински сестри, детегледачки, учителки, терапевтки, различни дейности в областта на социалните услуги.

Вечният пубер

На Тами никога не й се било случвало да се изяви като душа на компанията. Била доста привлекателна, но твърде стеснителна и самовглъбена. С Чад се запознала в един моден бар за самотни души, където наминала след работа с няколко самотни като нея приятелки. Той й казал, че се бил хванал на бас с приятелите си, че тя не осъзнава факта, че е „най-хубавото момиче в бара“. Въпреки че подобно изказване е доста банално и претенциозно, Тами се почувствала все пак поласкана от това, че той й обърнал внимание и я заговорил. Скоро тя и приятелките й вече пиели и се смеели с Чад и неговите приятели. Преди да си тръгне, Чад я попитал дали не иска да се поразходят някога с малката му яхта.

Когато се срещнали на яхтата на Чад, оказало се, че с тях ще има и други хора, което било добре дошло за Тами. Тя обичала да бъде в компании, защото това отнемало притеснението й, че ще трябва да се показва разговорлива и остроумна. Освен това й олекнало, че няма да бъде сама на някаква яхта с човек, когото почти не познава.

Прекарала чудесно, а после двамата с Чад започнали да се виждат доста често. Той винаги организирал нещо забавно — купони, различни игри с топка, концерти — като излизали в компанията на неговите приятели и техните гаджета. Всичко това било нещо съвсем ново за Тами. Преди да се запознае с Чад, ако изобщо излизала, то отивала с някоя приятелка да хапнат някъде на спокойствие, но обикновено си седяла вкъщи и четяла. Ако ли пък излизала с момчета, те я водели на вечеря и на кино — и били само двамата. Затова и всяка среща с Чад била за Тами вълнуващо приключение.

Постепенно обаче тя започнала да осъзнава, че по този начин те никога няма да могат да се опознаят взаимно. Излизали заедно три-четири пъти седмично, преспивали заедно, но много рядко им се случвало да водят сериозен разговор. Тя не знаела почти нищо нито за миналото, нито за бъдещите му планове и намерения. Освен това започнала да чувства липсата на спокойните вечери вкъщи.

Споделила тези свои мисли с Чад и той бил искрено изненадан — на него и през ум не му минавало, че могат да прекарват времето си и по друг начин. Но казал, че с удоволствие ще прекарва повече време насаме с Тами и ще се радва да се опознаят по-добре. После обаче все изниквало нещо „забавно“ и оставането им насаме все се отлагало.

Тами започнала да се кара с Чад, че прекарва толкова много време с приятелите си. Споровете им протичали все по една и съща схема:

Тами: Не ти ли се иска да прекарваме поне известно време само двамата?

Чад: Знаеш, че искам, но приятелите ми също са от значение за мен. Какво имаш против тях? Те винаги са се отнасяли много добре с теб.

Тами: Знам, но просто нямам какво да си кажа с техните приятелки, пък и двамата с теб никога не оставаме насаме, освен когато ме изпращаш до апартамента ми.

Връзката им обаче се задълбочавала и Тами започнала да мисли за бъдещ съвместен живот с Чад. Когато заговорила с него за това, той й казал, че тя е единственото момиче, с което иска да бъде, но че все още не бил готов за брак, пък и не бил сигурен, че изобщо иска деца. Това било точно противоположното на желанията на самата Тами, затова тя започнала да се чувства като в задънена улица и напълно неспособна да вземе каквото и да било решение. Доставяло й удоволствие да бъде с Чад, а и животът с него бил много по-вълнуващ, отколкото предишният й живот. Но усещала, че връзката им не само няма бъдеще, но и че на взаимоотношенията им липсват някои основни и значими неща.

Чад е прекрасен пример за Вечния пубер. Животът му се върти около приятелите, забавленията и вълнуващите преживявания. За него отговорностите на възрастен човек не са приоритет, приятелката му е по-скоро придружителка в забавленията и компаньонка в леглото, защото той не се стреми към интимност във взаимоотношенията.

Характерни черти на Вечния пубер

1. Вечният пубер се мъкне непрекъснато с група приятели. Животът му се върти около приятелите и всичките му действия — ако не и думите — ясно показват, че за него те са на първо място. Той живее сякаш в някакво мъжко братство — спортни дейности, купони, пиянски вечери. А ако някои от приятелите му са женени, то жените им обикновено са много невзискателни и толерантни, защото бракът не се отразявал на верността на съответния мъж към тайфата.

2. За Вечния пубер жената е аксесоар. На него му харесва да има приятелка, особено привлекателна и секси. В действителност, външният вид изглежда е основният критерий, по който той и приятелите му си избират партньорките. Впрочем, те никога не наричат жената „жена“. За тях тя е „момиче“, „гадже“, „мацка“ (като използват дори по-лоши определения, когато приятелките им не са наоколо). Вечният пубер не се стреми и не желае осмислени, присъщи на възрастен човек взаимоотношения и интимна връзка. Това, което иска, е безкраен празник от купони и срещи с гаджета. Способността да изгражда емоционално-интимна връзка с жена е някъде към края на собствения му списък от лични качества и умения.

3. Вечният пубер е безразличен за нуждите и чувствата на партньорката си. Не би могло да се каже, че Вечният пубер се отнася лошо с приятелките си. Той може да бъде много великодушен, мил и нежен. Но е напълно неспособен да поддържа подходящи за възрастта му интимни взаимоотношения със зряла жена. Когато Вечният пубер е с приятелите си, те се държат тъй, сякаш са в съблекалнята на физкултурния салон в гимназията. Говорят за спорт, разменят си шеговити обиди, погаждат си номера и рядко споменават жените, освен като сексуални обекти или мацки за купон. („Гаджето иска да си стоим вкъщи и да си говорим. Просто не разбирам, та нали по цял ден съм с нея. Какво повече иска от мен?“)

Ако жената се опита да поговори с Вечния пубер за това, което липсва на взаимоотношенията им, той е тотално объркан и наранен. Объркан, защото той самият получава онова, което иска, и смята, че и тя е доволна. Наранен, защото се отнася добре с нея, а вижда, че тя го критикува. Той има възможност да сравнява интимните взаимоотношения между тях двамата единствено с тези на приятелите си с техните партньорки, а приятелите му вършат това, което прави и той.

4. Вечният пубер няма необходимата мотивация, за да се изявява успешно в работата си. За него работата не е поле за изява, а нещо, с което е принуден да се занимава, за да изкарва пари за забавленията си. Мнозина от този тип мъже работят в сферата на продажбите, където са наистина много добри. Те обичат да общуват с други мъже, да си пийват с тях и да говорят за спорт, а това им помага за осъществяването на успешни продажби. И все пак, Вечният пубер може без да се замисли да зареже работата по-рано, за да отиде на мач, или изобщо да не отиде на работа, ако предишната вечер се е забавлявал до среднощ. Има фирми и служби, които окуражават многото и разностранни социални контакти, и ако успее да се закрепи на такава работа, Вечният пубер може да изкарва добри пари. Но той умело и безотговорно ги профуква за ваканции, спорт, коли, яхти и по барове — не ги влага в домакинство, пенсионни програми или сватбени приготовления.

5. Вечният пубер пие прекалено много. Когато е с приятелите си, Вечният пубер прекарва дълги часове по барове и заведения, по рок концерти и мачове, по купони. Обикновено алкохолът е неделима част от всички тези дейности, а на умереността не се гледа с добро око. Глоби за шофиране в нетрезво състояние, кръчмарски сбивания, неточни преценки за сделки и други последици от якото запиване са част от играта. Всичко това се отразява неблагоприятно върху интимните му взаимоотношения. Пречка за връзката е и пълната му неспособност да проведе смислен и трезв разговор, когато най-сетне остане насаме с приятелката си, след като цяла нощ се е мотал някъде с приятелите си.

6. Вечният пубер живее за настоящия миг. Той знае как да прекарва приятно времето си и не се тревожи много за утрешния ден. Загрижеността за бъдещето може да подтикне мнозина да работят по-усилено за доброто му устройване. Но не и Вечният пубер, когото тя би подтикнала само към още по-невъздържани забавления в настоящето. В неговите ръце живеенето за настоящия миг се превръща в безцелен хедонизъм. Този тип мъж не отива наникъде и не постига нищо, но затова пък чудесно се забавлява.

Понякога Вечният пубер успява да надрасне тези свои наклонности, но много жени са били дълбоко разочаровани и отчаяни, очаквайки това да се случи. При подходящи условия, Вечният пубер би могъл да постигне финансов успех и добро социално положение (когато то бъде подплатено с добри пари, играта си остава същата, чувствително се увеличават само пръсканите по нея пари). Но помнете все пак, че финансовият и социалният успех не са сред приоритетните цели на Вечния пубер, нито пък осмислената и перспективна интимна връзка. На първо място неизменно е желанието му да се забавлява.

Как се чувства жена, обвързана с Вечен пубер

Примерът с Тами показва съвсем ясно как се чувства жена, обвързана с такъв тип мъж. Той носи купона със себе си и на нея не й остава нищо друго, освен да се включи. Отначало това е вълнуващо и забавно. Излизат много насам-натам, той харчи по нея, въвежда я в нов кръг приятели. И ако преди да срещне Вечния пубер, животът й е бил малко нещо скучен, след това той се завърта на бързи обороти.

И все пак, след първоначалната шеметна възбуда от новите преживявания, жената започва да се чувства някак празна. Не е наясно какво точно представлява партньорът й и с какво точно се занимава, а и той също не я познава. Нито пък иска да я опознае. За него нещата са прекрасни такива, каквито са, а ако тя иска нещо повече, той може да я накара да се почувства прекалено взискателна и неблагодарна. Партньорката му усеща, че едва ли има някакво значение за него, за разлика от приятелите му, започва да й липсва истинският емоционален контакт на интимната връзка. В края на краищата повечето жени се измъкват от въртележката, на която доста дълго са се въртели, но много други привикват към този начин на живот и им е трудно да се откажат от него. Цената, която заплащат за това, е все по-засилващото се чувство за неудовлетвореност и безцелност на собственото им съществуване.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Вечния пубер

Тихите, стеснителни и самотни жени са прекрасна цел за Вечния пубер, особено пък ако са и привлекателни. Обикновено те не са в особен възторг от собствения си затворен живот и затова охотно се включват в орбитата на неговия. Но те трябва да бъдат и толерантни, тъй като той прекарва повечето време с приятелите си и не е особено чувствителен към нуждите и желанията на партньорката си. Както повечето жени, обвързани със задници, интимните приятелки на Вечния пубер също се надяват, че той междувременно ще се промени. И както повечето жени, обвързани с типа мъже, за които говорим в тази книга, обикновено се оказва, че и те също грешат и биват дълбоко разочаровани.

Колебливият

Един общ приятел запознал Ейприл и Дан. Допаднали си много още при първата среща и Дан пожелал да я види отново. Действал доста напористо. Обаждал й се всеки ден, виждали се толкова често, колкото тя допускала, и настоявал за по-сериозно обвързване. Тя имала известни резерви относно скоростта, с която се развивали отношенията им. Но наистина доста харесвала Дан, пък и очевидният му интерес към нея бил твърде вълнуващ.

Само след месец двамата вече били сериозно обвързана двойка, излизали няколко пъти седмично, спели заедно и не се виждали с други партньори. Но след още един месец Дан започнал да се отдръпва. Казал, че нещата се развиват прекалено бързо и че имал нужда от известно отдалечаване, за да ги осмисли. И тъй като Ейприл вече била чувала подобни изказвания и преди, тя скъсала с него.

Отначало той приел това почти с облекчение. Но не след дълго започнал отново напористо да я преследва. Липсвала му. Осъзнал, че не иска да излиза с други жени и го поболявала мисълта, че тя се вижда с други мъже. Ейприл приела това доста скептично. Но той бил много настойчив, пък и тя го харесвала. Отстъпила.

Този път се задържали заедно по-дълго — около шест месеца. После той започнал отново да се отдръпва. Имал известни задръжки. Нещата не му изглеждали точни. Не бил убеден, че е готов за улегнал живот. Тя била направо съкрушена. Просто не й се вярвало, че всичко се повтаря. Отново скъсали.

Никога няма да се сетите какво последвало. Изненада! Той отново започнал да я преследва!

Този път Ейприл била много по-въздържана. Той упорствал, умолявал я и най-сетне й предложил брак. Колкото и безумна да й се виждала вече идеята, дълбоко в себе си Ейприл също го искала. Най-сетне приела предложението му и била истински шокирана, когато той на секундата определил съвсем скорошна дата за сватбата им.

Подготвили всичко, наели зала, сватбената рокля била вече купена. Погледнато в ретроспекция, това, което последвало, изглеждало неизбежно, но навремето Ейприл изобщо не забелязала приближаването му. Естествено той се отказал от сватбата.

За Дан било невъзможно да се раздели окончателно с Ейприл. Но също толкова невъзможно му било и да се обвърже сериозно с нея. Ейприл допуснала нещата да продължат твърде дълго. Непрекъснато го приемала отново, въпреки напълно основателните си резерви. А в основата на цялата тази бъркотия била именно неспособността на Дан да осъзнае какво точно иска и да се посвети на сериозна интимна връзка.

Много е писано за мъжете, които бягат от обвързване. Мнозина автори разработват различни теории относно причините за това мъжко поведение и за приноса на обществото в проявата му. И макар че в нашата книга също засягаме тези въпроси, фокусът е по-скоро върху това какво представляват описаните в нея мъже, отколкото върху причините, които са ги направили такива, каквито са. Разбира се, тези мъже са нещастни и не се чувстват удобно в кожата си. Но тази книга не е написана за тях. Тя е посветена на жените, които те подмамват, а после превръщат в свои емоционални жертви.

Характерни черти на Колебливия

1. Колебливият е безнадеждно раздвоен. Той иска, но в същото време и не иска сериозна интимна връзка. Обича приятелката си, но и не я обича. Той се намира непрекъснато в състоянието, което психолозите определят като „конфликт на пристъпване — отстъпване“. Колкото повече приближава Колебливият към нещо, което мисли, че иска, толкова повече недостатъци забелязва в него. Затова се отдалечава. Но колкото повече се отдалечава, толкова по-привлекателно става то за него. Затова отново се приближава.

Най-голямата грешка, която може да допусне жената, когато забележи този процес в партньора си, е да започне да се опитва да разбере какво е направила, за да го накара да се отдръпне (или да го привлече отново). Защото това е негов проблем и негов характерен подход към нещата. Той не може да го осъзнае и разбере, затова е по-добре вие да го направите.

2. Колебливият е нерешителен. Освен че е хронично раздвоен, Колебливият е напълно неспособен да вземе каквото и да било решение. Тази негова черта наподобява, но същевременно и се отличава, от раздвоението. Нерешителността му се дължи на дълбоко вкоренения в него страх да не допусне грешка, да не вземе неправилно решение. За такъв мъж е наистина много трудно да бъде щастлив по-дълго време. Затова и към всяко решение в живота си той се отнася тъй, сякаш от него зависят цялото му щастие и личностно удовлетворение. Той е способен да прави от мухата слон. Възможно е да го видите да стои буквално парализиран в супермаркета, защото не може да реши каква марка бира да си купи.

3. Колебливият е перфекционист. Този тип мъж има много вълнуващи представи за самия себе си и за хората, с които е. И въпреки че те са плод на случайността и напълно безсмислени, той не може да се откаже от тях. Прекалено е умозрителен и му е трудно да приеме когото или каквото и да било такова, каквото е.

Комбинацията от раздвоеност, нерешителност и перфекционизъм характеризира Колебливия като вероятно най-невротичния от всички типове мъже, описани в тази книга. Той е изтъкан от вътрешни конфликти, не знае какво да направи, за да бъде щастлив, като отново и отново повтаря едни и същи грешки в интимните си взаимоотношения.

4. Колебливият търси щастието извън себе си. И тъй като не умее да направи сам себе си щастлив, той очаква другите да го направят вместо него. Колебливият е вечен търсач — на най-подходящия човек, на най-подходящата работа, който никога не открива това, което търси. Ако е самотен, изпитва необходимост да бъде с партньорка, защото никога не е доволен от самия себе си. Когато обаче има приятелка и не е щастлив (а той неизбежно е нещастен), той прехвърля върху нея вината и отговорността за това свое състояние.

5. Колебливият не знае какво да очаква от сериозната интимна връзка. Той много добре осъзнава и жадува страстта от първите стадии на интимната връзка. Това го прави за кратко щастлив и го преизпълва с очаквания, че и занапред винаги ще е така. С напредването на взаимоотношенията обаче първоначалната сляпа страст се уталожва и Колебливият възприема това като знак, че нещо не е наред, вместо да оцени предоставената му възможност за задълбочаване на интимността и привързаността във взаимоотношенията между него и партньорката му. Той просто не е способен да осъзнае собствената си роля и какво е необходимо да направи за прогреса на връзката. Вместо това се чувства недоволен и неудовлетворен от партньорката си, като вижда единствено това, което, според него, тя би трябвало да направи за подобряване на взаимоотношенията им. По такъв начин си намира оправдание, за да я напусне. Но после започва да страда от самотата. И тъй като това усещане е непоносимо за него, той се опитва да си върне партньорката обратно.

6.__ Ако изобщо се обвърже, Колебливият не може да реши дали да остане верен на думата си.__ Макар да не е за вярване, но понякога и Колебливият се жени. Веднъж направил го обаче, той веднага се преизпълва със съмнения дали не е допуснал грешка. В тези случаи именно неговата нерешителност го задържа в съжителството. Тъй като е неспособен да вземе решението да напусне брака, той остава. Чувства се ужасно и прави всичко възможно, за да сте наясно по въпроса и също да се чувствате ужасно. Накратко, дълбоко се заблуждавате, ако си въобразявате, че след като се е оженил, той вече не е същият Колеблив мъж, какъвто е бил преди.

7. Колебливият никога не се усеща готов да поеме напълно отговорностите на възрастния човек. Също както и останалите несъзрели мъже, Колебливият просто не е готов да порасне и се бои да поеме отговорността да бъде възрастен. Той крие този свой страх от самия себе си като съсредоточава цялото си внимание върху всичките „за“ и „против“ сериозното обвързване с жена. Старае се да отклони сам себе си от осъзнаването на факта, че докато е буквално обсебен от нерешителността си да реши с каква жена всъщност иска да бъде, той сам отлага началото на истинския си живот. И в един момент се пробужда стреснато, за да осъзнае, че вече е на средна възраст, без жена, без деца, без каквато и да било посока на живота. Колебливият се опитва да разреши тази своя криза на средната възраст като започва още по-усилено да се опитва да открие „най-подходящата“ за него жена.

Как се чувства жена, обвързана с Колебливия

След кратък меден месец на близост и страст, жените, обвързали се с мъже от типа на Колебливия, откриват, че партньорът им направо ги довежда по влудяващо отчаяние. Иска им се да му залепят един шамар и да му викнат: „Вземи и порасни най-сетне!“. Като разумен и отговорен възрастен човек, жената би искалата изгради бъдещия си живот и да продължи напред. Отначало смята, че именно такова е и неговото желание. Той изглежда осъзнат зрял човек и говори напълно смислено за бъдещето. Впоследствие обаче тя открива, че под псевдозрялата външна поза тупти уплашеното сърчице на един невротичен Питър Пан. Той просто не иска да порасне и вие за нищо на света не можете да го накарате да го поиска и да го направи.

Колебанията му създават редица конфликти в периодите когато двамата се разделят (или поне се отдръпват малко), а после отново се сдобряват и събират. След известно време чувствата на жената сякаш се притъпяват. С постепенното западане на взаимоотношенията тя се чувства все по-откъсната от самата себе си и от собствените си усещания и започва да се възприема като автомат, преминаващ от едно състояние в друго. Обладана е от чувство за провал и от горчивина, но е някак като изтръпнала.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Колебливия

Колебливият е най-опасен за жена, която търси дълготрайно обвързване и не й е безразлично дали ще го постигне, или не. Но по ирония на съдбата, именно това е последното, което би могла да получи от този тип мъже. Отначало такъв мъж е настоятелен и напорист, а упоритият му интерес към нея успява да я убеди, че той вижда в нейно лице именно подходящата за себе си жена. Тя има известни резерви спрямо устремния развой на нещата, но всъщност дълбоко в себе си именно това иска: близки интимни взаимоотношения, по възможност веднага. Дълбоката й нужда от обвързване и преданост просто заглушава здравият разум и опасенията й. Ако освен това жената е непретенциозна и толерантна, готова да приеме партньора си такъв, какъвто е, това усложнява още повече нещата за нея. Когато започне да се проявява присъщата му раздвоеност, тя вероятно няма да я разгадае правилно и охотно ще го приеме обратно. Някоя по-взискателна жена би го изритала още първия път, когато се отдръпне.

Как мислят несъзрелите задници

Всеки подвид несъзрял мъж си има свой специфичен начин на мислене. Общото между трите подвида е това, че те всъщност не мислят твърде много какво правят (с изключение на Колебливия), още по-малко пък за бъдещето.

Съзнателните мисли на Маминото синче са следните:

• Аз си върша моите задължения (защото той просто и понятие си няма за всички останали неща, които е принудена да върши партньорката му).

• На нея й харесва да върши разни неща вместо мен.

• Ако иска нещо, ще ме помоли да го направя.

Съзнателните мисли на Вечния пубер са:

• Животът е кратък, затова нека го изживеем днес.

• Защо пък човек да не прави онова, което му е приятно?

• Щом аз се забавлявам, значи и тя се забавлява. (Ако пък на мен не ми е забавно — на нея какъв й е проблемът?)

• Гаджетата идват и си отиват. Приятелите са до живот.

Съзнателните мисли на Колебливия са:

• Наистина искам постоянна и сериозна интимна връзка. Но просто не мога да открия подходящата за мен жена.

• Съобразявам се прекалено много с чувствата на жената и не се грижа достатъчно за самия себе си.

• Ако се обвържа с не най-подходящата за мен жена, никога няма да съм щастлив.

Както сами виждате, съзнателните мисли на този тип мъже и реалното им поведение нямат нищо общо. Те позволяват на личните им егоистични нужди да изкривят така собствената им представа за действията им, че да могат да се възприемат като добри момчета, а не да осъзнаят какви егоцентрични и незрели хора са в действителност.

Но докато при трите подвида на този тип мъже съзнателните им мисли и убеждения се различават, подсъзнателно те мислят по един и същ начин:

• Не съм готов да порасна. И представа си нямам какво се очаква от мен като възрастен.

• Явно нещо ми липсва. Необходимо ми е да има някой друг край мен, който да ме направи щастлив и да се грижи за мен.

• Просто не знам какво представлява животът, освен това да се чувствам добре (или зле) сега. Неспособен съм да надзърна в бъдещето. Това ме плаши.

• Веднъж щом приема да порасна и да стана възрастен, ще трябва да се примиря с остаряването и със смъртта. Но аз не мога нито да свикна, нито пък да се справя с тези понятия.

И въпреки че този тип мъже не мислят много за това, всъщност те всички са дълбоко уплашени от живота пред тях. Опитват се да заглушат собствените си опасения, че са непригодни да се справят със следващия етап от развитието си, като остават в детството или в пубертета, или напразно търсят съвършената партньорка, която да предприеме решителната крачка заедно с тях. За тях оставането в незрялата възраст е първичен защитен механизъм. Той ги предпазва от собствените им страхове от бъдещето.

Шеста глава
Емоционално недоразвитите задници

За дванадесет години брачен живот, той нито веднъж не си призна, че е сгрешил за каквото и да било. Държеше ми сметка за всичко, което правя и непрекъснато ме караше да се чувствам без вина виновна. Нямах право да се оплаквам, още по-малко пък да проявявам каквото и да било чувство. Затова в края на краищата го напуснах. Казва, че иска да се върна при него, но изобщо не може да схване какво да промени във взаимоотношенията ни. Категорично отказва да ходи при терапевт, защото проблемът си бил мой, а не негов.

Бет, тридесет и седем годишна,

домакиня

Е, ето го и него, героят на всички онези любовни романи, които много от вас четат, фантазирайки си каква би могла да бъде любовта. Той е силен и овладян, мълчалив и неиздаващ чувствата си. Но вие знаете, че зад тази студена, сурова външност клокочи вулкан от страст, който само чака да се появи подходящата жена, която да го накара да изригне. Не е негова вината, че е отчужден. Имало е нещо в детството му, нещо в житейския му път, в желанието му да докаже себе си, което го е направило такъв, какъвто е.

Това е от областта на фантазията. Част от формулата на любовните романи изисква обектът на желанието на главната героиня да е силен, мълчалив, недосегаем мъж. Той трябва да е като непроницаем екран, върху който жените да могат да проектират всичките си мечти и илюзии. Трябва да предлага предизвикателство и да бъде победен, а тези му черти правят победата още по-сладка, когато тя неминуемо настъпи към края на романа.

В реалния живот обаче това е един типичен Емоционално недоразвит задник. Не звучи особено романтично, нали? Мъжът, който в любовните романи е обект на женските мечти и желания, в действителност се оказва извор на всеобщи оплаквания. „Не мога да го накарам да говори.“ „Никога не ми показва какво чувства.“ „Не мога да изтръгна от него никаква емоционална реакция.“ Вътрешният свят на този тип мъже няма нищо общо с описвания в любовните романи. Това са по-скоро изостанали в емоционалното си развитие мъже, чиито вътрешен живот не е еволюирал до точката, когато вече биха имали достъп и биха могли да дават израз на всичките си чувства, а също и да общуват пълноценно в интимните си взаимоотношения. Жените се обвързват с подобен тип мъже, надявайки се, че това, което виждат първоначално, всъщност е пъпка, готова да разцъфне в пищен цвят под лъчите на тяхната грижовност и любов. После обаче постепенно осъзнават, че още в началото са видели цялото цвете. Нищо не се таи в очакване на подходящите условия за цъфтеж.

Но мълчаливите, безчувствени мъже, за които ще говорим в тази глава, не са идеализирани само и единствено в женските любовни романи. Филмите и книгите за Дивия запад по традиция внушават, че това са присъщи черти на „истинския мъж“. Героите, претворени на екрана от Джон Уейн и Клинт Истууд, по правило не са разговорливи и емоционални. Действията им са по-изразителни от думите, а едва ли не единственото чувство, което показват, е гняв пред несправедливостите, които са се нагърбили да изправят.

Йежи Кошински създава блестяща пародия на този тип мъже в образа на Чанс, главният герой от „Да си там“ (пресъздаден във филма от Питър Селърс. Чанс е простоват, неук градинар, който не познава и не разбира нищо друго, освен градинарството си. Почти не говори, защото просто няма какво да каже. Но по стечение на обстоятелствата се замесва с влиятелни политически личности. Те тълкуват мълчанието му така, както им е угодно, а немногословните му изказвания за градинарството възприемат като дълбокомислени метафори за живота — докато те са си всъщност най-простички, подразбиращи се и всеизвестни неща единствено и само за градинарството.

Това, което искаме да кажем, е, че всички ние сме подготвени от обществото, в което живеем, да възприемаме в положителна светлина необщителните и неемоционални мъже. Изобщо не се съмняваме в стойността на вътрешния им свят, облягайки се на поговорката, че тихите води са най-дълбоки, и вярваме, че зад непроницаемата им външност се крият богати залежи от страст и мъдрост.

Подобни предположения заслепяват много жени и им пречат да видят очевидните недостатъци на този тип мъже, което позволява на Емоционално недоразвитите да остават дълго неразкрити. Те са мълчаливи, защото нямат кой знае какво да кажат, пък и не притежават необходимите умения да се изразяват. Не показват чувства, защото опитът им в областта на чувствата е крайно ограничен, както е ограничена и способността им да дадат изказ и на малкото емоции, които изпитват.

Като цяло, любовните романи целят да убедят читателките си, че този тип мъже използват мълчанието и емоционалната си сдържаност, за да постигнат власт и контрол в интимните взаимоотношения. Романтичните герои се въздържат да издават истинските си чувства (страст и любов) от страх, че ще станат уязвими пред жената, която тайно желаят. Описаните в тази глава мъже едва ли притежават подобна дълбочина или чистота на чувствата, но това не им пречи да се наслаждават на властта, която постигат, разкривайки възможно най-малко истинската си същност, принуждавайки партньорката си да се нагърбва с цялата отговорност и с всички рискове на взаимоотношенията. Защото да изпитваш дълбоки чувства и да говориш открито за тях те прави уязвим.

Силният мълчалив тип

Байрън бил приятел на по-големия брат на Джорджа. Тя го намирала привлекателен и леко била увлечена по него, но той май не проявявал никакъв интерес към нея. Брат й обаче й казал, че Байрън наистина е хлътнал по нея, но бил много стеснителен при общуването си с жени. Когато най-сетне излезли заедно, Джорджа изтълкувала честите и продължителни мълчания на Байрън за израз на тази негова стеснителност. Това не й правело впечатление (баща й бил същият) и нямала нищо против да говори за двама. Всъщност, дори й било приятно. Байрън бил добър слушател, изглеждал искрено заинтересован от всичко, което имала да каже.

Джорджа се чувствала много добре в негово присъствие и той продължавал да я привлича физически. След като в продължение на година излизали заедно по няколко пъти седмично, най-сетне се сгодили. След като се оженили обаче, постепенно или той станал още по-мълчалив и затворен, или тя започнала да се притеснява повече от мълчанията му. Това, което й било приятно при краткотрайните им срещи от време на време, станало направо непоносимо в ежедневния им съвместен живот. Той можел цяла вечер да седи пред телевизора или с книга в ръка, без изобщо да й продума. Купувал разни неща или планирал ловни излети с приятели, без дори да й каже за това предварително. Не го правел нарочно. Просто такъв си му бил стилът. Но това направо влудявало Джорджа.

Как ли не опитвала да го измъкне от черупката му. Разпитвала го например най-подробно какво е правил през деня. В отговор получавала едносрични думи или най-многото съвсем кратички изречения. Опитала се да разбере и да се приобщи към интересите му (спорт, лов, риболов, политическата доктрина за свободната воля), но и това не помогнало да го накара да разкрие чувствата и усещанията си. Най-сетне се отказала от всякакви опити и се примирила с един брак, без смислено общуване и взаимно интимно опознаване и разбирателство.

Най-драстичният пример за тази мъжка разновидност, с който сме се сблъсквали в практиката си, бе един мъж, който в продължение на шест месеца не беше продумал буквално нито една-едничка дума на съпругата си. Общували си с бележки, залепени на хладилника. Когато тя говорела, той обикновено я гледал, но изобщо не отговарял. Разговарял с роднините, приятелите и колегите си, но не и със съпругата си. Тя изобщо не знаеше защо е престанал да й говори.

Този пример е доведен до крайност вариант на една широко разпространена практика при този тип мъже, при които пасивната агресия и нарочното желание да накажат жената по този начин са често срещано явление, макар и в по-леки и прикрити форми. А ето и една по-забавна илюстрация на типа мъже, за които говорим. Става дума за един телевизионен филм от шестдесетте години, озаглавен „Капитан Любезен“. Там бащата на главния герой присъства в повечето сцени, но зрителят никога не вижда лицето му, нито пък чува гласа му. Единственото, което виждаме, е долната част на тялото му и ръцете, които държат разгърнат вестник. Такива пародии са смешни, защото напомнят на хората подобни ситуации от собствения им живот.

Характерни черти на Силния мълчалив тип

1. Силният мълчалив тип не говори много. Това е най-ярката му характерна черта. Той се чувства много по-удобно и непосредствено в мълчанието, отколкото в разговор. Може с часове да седи в една стая или в колата с вас, без и дума да обели, като това не означава непременно, че е ядосан. Той просто си е такъв.

2. Когато все пак реши да заговори, Силният мълчалив тип не казва много. Рядко говори за това как се чувства, какво мисли и в какво вярва. За него разговорът е сведен до най-необходимото — да даде и получи информацията, необходима за ежедневното функциониране: „В колко ще вечеряме?“, „Трябва да използвам колата ти“. Когато все пак реши да заговори за това, което мисли, той обикновено не навлиза в подробности и никога не разкрива докрай мислите си.

3. Силният мълчалив тип не е добър слушател. Тъй като не говори много, той и не прекъсва много говорещия. Лесно може да се заблудите, че щом като вие говорите, а той мълчи, значи ви слуша. Това обаче невинаги отговаря на истината. Често той изобщо не обръща внимание на думите ви, а това, че не ви отговаря, показва, че не се опитва активно да разбере какво му говорите. Може да ви се стори, че забравя това, което сте му казали, но случаят не е такъв, той не е забравил — просто изобщо не ви е слушал.

4. Силният мълчалив тип не се съветва с вас относно каквито и да било решения. Това, че не ви казва какво мисли, включва и несподеляне на намеренията му да отиде някъде, да купи нещо или каквото и да било друго решение. Това не означава непременно, че нарочно иска да скрие нещо от вас. Той просто не вижда необходимост да ви намесва в плановете си. Най-често предпочита тихите и самотни дейности — риболов, самотни излети със спален чувал или малка палатка. И макар че излиза с приятели, той прекарва повечето време в мълчание.

5. Силният мълчалив тип ви предизвиква посредством мълчанието си. След като сте били известно време с него, отчаяно започвате да желаете да получите някакъв отговор, какъвто и да било отговор, просто да каже нещо. Възможно е да се ядосате или да изпаднете в истерия, като го гледате как седи пред вас потънал в мълчание и ви наблюдава така, сякаш сте си изгубили ума. Достатъчно лошо е ако това се случи в дома ви, но то може да ви сполети и докато сте в магазина, на ресторант или на гости при приятели. В подобно обкръжение вие ще изглеждате невъздържана и истерична и на хората ще им стане жал за него. Защото те няма как да знаят с какъв потоп от мълчание ви залива той постоянно и да разберат, че именно това ви е изкарало от релсите.

6. За Силния мълчалив тип мълчанието се превръща в оръжие. Тъй като постепенно ставате все по-силно и по-силно чувствителни към липсата на отговор от негова страна, възможно е той да започне да използва мълчанието си, за да ви покаже недиректно, че ви е ядосан, или за да ви накаже. Може да започне да мълчи и в случаите, когато обикновено ви е отговарял. И двамата знаете защо го прави, но той, естествено, няма да си го признае. Освен това, добре е да сте наясно, че вероятността да попаднете на някой хронично сърдит мъж от тази разновидност е наистина твърде голяма. В определението „Силен мълчалив тип“ думата „силен“ трябва да звучи иронично. Защото този вид мъже са всичко друго, но не и силни. Социалните им умения са слаби. Уменията им да боравят със словото са слаби. Способността им да установяват и развиват задълбочени интимни взаимоотношения е слаба. Посредством своето мълчание всички мъже по принцип могат да се измъкват от доста неудобни положения, тъй като обществото ни го отъждествява със силата и самоконтрола. А за Силния мълчалив тип то осигурява прикритие на хилядите му слабости.

7. Силният мълчалив тип е недоверчив. Мълчанието е не само оръжие, но и метод за контрол. Щом като информацията е власт, то имайте предвид, че той задържа и не споделя своята, докато вие си изливате пред него всичко. Той познава уязвимите ви точки, слабите и чувствителните ви места. А вие знаете съвсем малко за него и така той се чувства в безопасност. Трудно му е да повярва, че може да се доверява на хората, без да се излага на риск да го наранят или „смажат“, затова и пред повечето хора разкрива съвсем малко неща за себе си.

8. Силният мълчалив тип не е просто стеснителен. Не е достатъчно някой мъж да бъде стеснителен и мълчалив, за да бъде поставен в тази категория. Защото когато се сближи с някого, особено в интимните взаимоотношения, стеснителният човек постепенно по-скоро би се разкрил повече, а не да се затваря. И той не използва мълчанието си като оръжие, а като начин да се предпази от неудобство. Стеснителният мъж не обича да предизвиква, защото се чувства неловко при възникване на конфликти.

Как се чувства жена, обвързана със Силен мълчалив тип

При първите си контакти със Силния мълчалив тип, жената вероятно ще се чувства малко неудобно и неуверено. После може и да й хареса. Тя говори, той слуша (или поне така изглежда). Не й нарежда какво да прави, нито подлага на съмнение или критикува решенията й. Тя приема за уважение ненамесата му в хода на мислите и на действията си.

Но съвсем скоро започва да й се струва, че той сякаш се отчуждава. Започва да се опитва да го накара да се разкрие, но всеки път той се затваря още повече в себе си. Жената започва да се чувства самотна и изоставена, въпреки че има интимна връзка. Осъзнава, че всъщност изобщо не знае за какво мисли той, какво чувства, в какво вярва. Усеща се изолирана от взимането на решенията (дори тези, които засягат и двамата), а той сякаш изобщо не се интересува от нея. Не обсъжда нищо с нея, не спори, дори не се кара. Тя се чувства без значение, излишна, необичана.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Силния мълчалив тип

Силният мълчалив тип мъже привличат жени, на които им е писнало от егоцентрични самовлюбени дърдорковци и които възприемат въздържаността за признак на сила и самоувереност, а освен това и мразят да им се казва какво да правят. Бащите на много от тези жени също са били отчуждени и сурови. Пък и с такъв мъж, на откритата и приказлива жена не й се налага да се конкурира за „време в ефира“. Ако жената се стреми към стабилност и отговорност в отношенията, може да й се стори, че той предлага именно това. Ако ли пък силно мечтае да срещне своя Приказен принц, възможно е да допусне грешката да надари с неговите черти безизразната маска на Силния мълчалив тип.

Буцата лед

Когато се запознала с Уолтър, Моника вече била надживяла младежките лудории и се чувствала готова за сериозна интимна връзка. Била свикнала да общува със спонтанни, забавни, невъздържани момчета. За жалост обаче, освен всичко това те били и безотговорни, егоистични, без никакво желание за постоянно обвързване (дали всъщност не са били Несъзрели задници?). Но Уолтър бил различен.

Срещнала го в службата си. Правел й впечатление на човек с остър ум и добър професионалист. Била доста изненадана, когато той я поканил да излязат заедно, тъй като никога дотогава нито бил флиртувал, нито изобщо бил проявявал какъвто и да било интерес към нея. Срещали се веднъж-дваж седмично, като обикновено ходели на ресторант, на симфонични концерти или гледали някой европейски филм. Той определено бил човек, който знае какво иска. За Уолтър кариерата била приоритет, но освен това искал и стабилен семеен живот. Нуждаел се от зряла, предана партньорка, която да споделя целите му и да е готова да работят заедно за постигането им. Предложението му прозвучало повече като бизнес оферта, но Моника била готова. Приела.

Връзката им не била особено романтична, но това вече не било толкова важно за нея, колкото някога. Била готова за семейство и двамата не си губили времето. След три години вече имали две деца. Уолтър проучил специализираната литература относно възпитанието им. Следял да имат подходящи занимания, които да стимулират интелекта им и да укрепват физическото им развитие. Не го бивало много да си играе с тях, но Моника го правела вместо него.

Животът им бил беден откъм лекомислени, според Уолтър, развлечения — събирания с приятели, забави, ресторанти. Когато били сред хора, често му се случвало да се проявява като нетактичен и безпардонен към един или друг човек. Та нали в края на краищата бил прав, пък и наистина не го интересувало какво мислят останалите хора. Но Моника се чувствала неудобно. Сексуалният им живот също станал още по-малко романтичен и много по-механичен (събота вечер, щеш не щеш).

Моника започнала да се чувства годна единствено за ролята на майка и домакиня. Уолтър в действителност изобщо нямал нужда нито от партньорка, нито от съпруга. Той нямал приятели, докато тя все повече се привързвала и ставала зависима от своите приятелки. Единствено с тях се виждала. Ставала все по-близка и с децата си, които поне й засвидетелствали чувство на обич и привързаност.

Буцата лед се гордее, че е логичен и рационален човек. Много от клиентките ни — жени са обвинявали съпрузите си, че приличат на г-н Спок, героят от филма „Стар Трек“, който е тотално логичен и няма никакви чувства (или поне се опитва да представи нещата така, защото е само наполовина човек). Техните съпрузи — Буци лед изобщо не се обиждат от подобно сравнение.

Помислете си какво означава това. За този тип мъже липсата на чувства е достойнство, докато притежаването им (а повечето жени ги имат, все пак) е крайно нежелателно. За разлика от г-н Спок обаче, Буците лед са изцяло човешки същества, затова и голяма част от вътрешната им енергия отива за потискане и отклоняване на нормалните чувства, които всички ние изпитваме. Този процес на пренебрегване или отричане на чувствата е толкова естествен за Буцата лед, че му се струва сякаш изобщо ги няма.

Характерни черти на Буцата лед

1. Буцата лед се възприема като напълно рационален човек. Както вече споменахме преди малко, Буцата лед е убеден, че борави само и единствено с факти и логика. Той вярва, че не е обременен с никакви чувства и вътрешни преживявания, затова и може да бъде безпристрастен и обективен. Това му позволява да бъде крайно рационален, за разлика от вас, които сте обременени с емоционален багаж и сте субективни.

И макар той самият да се мисли за логичен и рационален, Буцата лед всъщност разсъждава псевдологично. Не осъзнава, че и той има чувства, предразсъдъци и реакции, които влияят върху мисленето му. Напълно е сляп за факта, че преценките му за хората и ситуациите са също толкова предубедени и субективни, колкото и на всеки друг.

2. На Буцата лед му е необходимо винаги да бъде прав, в което е дълбоко убеден. И тъй като борави единствено с факти и логика (поне той така смята), от това следва, че обикновено в повечето случаи, ако не и винаги, е прав. Направо побеснява, ако някой не е съгласен с мненията му, които за него са неопровержими факти. Спорът с такъв мъж е тотална загуба на време, тъй като той изобщо не възприема различни от собствените му възгледи и мнения. Често дори изобщо не си дава труда да спори. Казва си думата, после потъва в мълчание с надменния израз на човек, който знае, че е прав, и не се принизява да спори с някой, чиито умения да разсъждава са далеч под нивото му. Единственият момент, когато може да промени мнението си, е ако някой съвършено спокойно му предостави нова информация, която да хвърли нова светлина върху дадена ситуация (но само нови факти, а не мнения, още по-малко пък чувства).

3. Буцата лед е настроен да раздава присъди и да критикува. Този вид мъже възприемат нещата единствено в черно и бяло. Или така, или точно обратното, среден път няма, както няма и никакви отсенки. Ако единият е прав, другият греши. И тъй като Буцата лед е убеден, че е прав, за него е напълно в реда на нещата да критикува всички, чието мнение се различава от неговото (включително и вас). И нещо повече, той често излага присъдите и критиките си твърде нетактично, като изобщо не го интересува какво мислят и чувстват идиотите, които не са съгласни с него. А това може да ви накара да се почувствате доста неудобно, ако стане на обществено място. Хората, които харесват Буцата лед, се възхищават от начина му да излага възгледите си направо, без заобикалки и без да се съобразява с нищо и с никого. Онези, които не го харесват, смятат, че е нетърпим сноб.

4. Когато му се случи да заговори, Буцата лед сякаш изнася лекция. За разлика от Силния мълчалив тип, той говори. Всъщност, понякога дори ви се иска да му запушите устата. Буцата лед говори с нравоучителен тон, сякаш изнася лекция. Обръща се към хората, а не разговаря с тях. Рядко му се случва да разговаря с някого, защото не го интересуват мислите на другите. В това отношение прилича много на г-н Всезнайко. Но изобщо не е толкова властен. Не ви принуждава да вършите каквото и да било по начина, който той смята за правилен. Просто знае, че ще сгрешите, ако не го послушате.

5. Буцата лед не харесва повечето хора. Тъй като е критичен и високомерен, този тип мъж е доста голям мизантроп. Мнозина отпадат напълно, защото поне малко от малко не се покриват със стандартите му, като от там насетне сякаш изобщо не съществуват за него (и той дори не се опитва да го прикрие). В резултат на това, Буцата лед почти няма приятели, не обича да общува и отблъсква хората. Държи се така, сякаш през повечето време не ви харесва особено много. И вероятно наистина не ви харесва.

6. Буцата лед възприема емоционалността като безсмислена загуба на контрол. Емоциите са безполезни и ирационални. Те карат хората да се държат като глупаци — нещо, в което Буцата лед не желае да участва. Той не чувства необходимост да контролира другите хора, както е при деспотите, описани в трета глава, но затова пък е силно заинтересован да има контрол над самия себе си. Убеден е, че избликът на чувство може да попречи на логиката и разума, върху които гради живота си.

Ужасно е да бъдете ежедневно край човек с такъв прекален самоконтрол. Не получавате никакъв емоционален отговор от негова страна, като освен това той ви дава ясно да разберете, че ви смята за пълни идиоти, щом изпитвате и изявявате чувства. Също както партньорката на Силния мълчалив тип, жената, обвързана с Буца лед, е склонна към невъздържани изблици на емоции, предизвикани от пълната липса на отзивчивост от негова страна.

7. Буцата лед е напълно лишен от способност да съчувства. Съчувствието, съпричастността, тоест онази способност на човека да разбира и да откликва на душевното състояние на другите хора, лежи в основата на близостта в интимните взаимоотношения. Това се поражда от личната способност на човека да изпитва чувства, да ги осъзнава и да признава съществуването им и при другите хора. Буцата лед, естествено, е лишен от способността да изпитва съпричастност и съчувствие. Той не осъзнава и не признава собствените си чувства, а и не може да разбере как е възможно другите да изпитват подобни усещания (нито пък това го интересува). Тази негова неспособност изключва постигането на каквато и да било интимна близост, като той напълно автоматично и безпардонно прегазва чуждите чувства.

8.__ Ако Буцата лед изобщо покаже някакви емоции, те в никакъв случай няма да са „приглушени“.__ И все пак, Буцата лед не е напълно лишен от всякакви емоции. Той си позволява да изпитва гняв, безсилие и недоволство. Убеден е, че критичната му и разсъдлива природа му дава право да изпитва подобни усещания. Изявява тези си чувства премерено и сдържано. Държи ги под контрол и не позволява на емоциите да го разстройват. Усеща ги, проявява ги (или не ги проявява) и продължава нататък. По-нежните чувства — съчувствие, уязвимост, обич — нямат никакво място в неговото светоусещане. Затова и не ги изпитва (или поне не си признава съзнателно, че ги изпитва).

Как се чувства жена, обвързана с Буца лед

Първоначално жената го уважава заради ума му. Възприема го като двойно предизвикателство. Първо, той е умен и не харесва хора, които не са, затова тя смята, че за да може да бъде с него, трябва да покаже повече ум и съобразителност, отколкото когато е с друг мъж. Второ, въобразява си, че ще съумее да проникне зад издигнатата от него емоционална стена. Е, да, стената наистина е много дебела, но затова пък ако успее да я разбие, спотаените зад нея чувства и страсти ще се излеят като буен поток. Точно както в любовните романи. А междувременно жената се възхищава на умението на мъжа да запазва хладнокръвие. И макар да не показва страст, той й създава чувство за сигурност и безопасност, пък и е предвидим.

Фантазиите й обаче започват да се изпаряват, когато постепенно осъзнава, че със задълбочаването на отношенията им, той не само че не разкрива страсти и силни чувства, а тъкмо напротив — затваря се още повече. В действителност в началото на връзката им той й е давал повече от обичайното за него, а после се е върнал към истинската си същност. А тя копнее за поне някакъв емоционален отговор от негова страна. Струва й се, че постепенно губи и собствената си способност да бъде чувствителна, игрива и закачлива. А когато я показва, се усеща наблюдавана осъдително и пренебрежително. Опитва се да го въвлече в спор или кавга, само и само за да получи поне някакъв емоционален отговор, а когато не успява, това увеличава още повече чувството й за безсилие и изоставеност. В такива случаи дори тя самата се възприема като избухлива и истерична.

Обвързаната с Буца лед жена е изложена на опасността да се поддаде на любовно изживяване с някой мъж, който й засвидетелства поне малко съпричастност и разбиране. Но обикновено се бои да го направи, защото сама осъзнава, че е подтиквана от отчаяние и вероятно греши. Междувременно връзката й с Буцата лед изглежда като замръзнала и изкуствена. Жената започва да се чувства като изтръпнала, истински емоционален труп.

Какъв тип жени попадат под влиянието на Буцата лед

Отначало Буцата лед изглежда подходящ за всяка жена, която се стреми към сериозно и перспективно обвързване и възприема неговата липса на емоционалност като признак за сила и самоконтрол. Други фактори, които правят жената податлива на Буцата лед, е изживяна лична криза (смърт на любим човек, загуба на работата, скъсване на предишна интимна връзка), която я кара да търси стабилност и предсказуемост, или пък има лоши спомени от предишни свои връзки с мъже от коренно противоположен тип (спонтанни, страстни, забавни, на които обаче не може да се разчита). Възможно е жена, която се притеснява от чувствата си или пък е отраснала в семейство, където не се е давало израз на емоциите, за известно време да не вижда нищо необичайно в държанието на Буцата лед. Такъв тип мъж може да привлече и интелектуалката, която първоначално ще види в негово лице човек, който е готов да обсъжда с нея различни идеи и теории и не се бои да отстоява мнението си.

Как мислят емоционално недоразвитите задници

Между Силния мълчалив тип и Буцата лед има редица съществени различия. Буцата лед, например, е убеден в изключителното значение на мисловната дейност — на идеите, интелигентността, логиката. Силният мълчалив тип не се вълнува от подобни неща. Посредством мълчанието той подсъзнателно иска да се защити от света, докато безчувствеността на Буцата лед е съзнателно избрана позиция.

И все пак, има някои съзнателни мисли, които и двата типа мъже споделят:

• В повечето случаи говоренето и емоциите са чиста загуба на време.

• Интимното съжителство преследва определена цел (създаване на поколение, разделяне на трудностите, редовен секс), а не е вътрешна необходимост.

• Силата се крие в самоконтрола (това е ключовата дума и при двата типа).

Както споменахме и по-рано в тази глава, обществените стандарти възприемат в положителна светлина емоционално недоразвитите мъже. Привидният им самоконтрол изглежда проява на сила и мъжество. Подсъзнателно обаче тези мъже се боят от собствената си същност и от това, което би могло да им се случи, ако самоконтролът им се изпари.

• Има неща, които един истински мъж не би следвало да прави, и ме е страх, че ако се отпусна и реагирам спонтанно, аз ще ги направя.

• Не мога да открия подходящ начин, по който да съчетая собствените си чувства с представата ми за това какъв би трябвало да бъде истинският мъж.

• Емоциите ме смущават и плашат. Не искам да ги изпитвам (или да ги показвам, ако все пак ги изпитвам).

• Не се доверявам на хората. Ако видят какъв съм в действителност, те вероятно ще го използват срещу мен самия.

• Ако покажа какъв съм в действителност, ще стана смешен и ще се притесня.

По ирония на съдбата обаче именно тези мълчаливи, неемоционални мъже, възхвалени до небесата в такива крайно романтични произведения като любовните романи и филмите за Дивия запад, в действителност изпитват дълбоки съмнения относно собствената си „мъжественост“. Представите им за мъжествеността са толкова ограничени и елементарни, че не могат да вместят в тях чувствата и проявите на интимността. В резултат на това, те просто се отказват изцяло от тях, като по този начин всъщност се обричат на непълноценен и неудовлетворителен живот.

Седма глава
Смесени типове и други по-специални случаи

Продължаваше да пие и да ме обижда. Оставах с него, защото знаех, че въпреки всичко има добро сърце. Постепенно обаче ми писна от пиянските му скандали и среднощните посещения на полицията, затова го напуснах. Дълго време ми беше адски мъчно за него, пък и все още ми е криво, като се сетя.

Лиз, петдесет и две годишна,

търговка на дребно

Смесени типове

Често се случва песът, с който си имате работа, да не е от чиста порода, а по-скоро да проявява черти, присъщи на няколко различни типа, тоест да е мелез. Вероятно вече и сами сте го забелязали, защото много рядко реалният живот се припокрива с ясно разграничените дефиниции от книгите. И все пак е добре да го подчертаем, така че когато стигнете до главите, където обсъждаме как да разпознавате и да се справяте с трудните мъже, да не забравяте да обърнете внимание на всички категории, в които се открива по нещо от мъжа, с когото вече сте или с когото скоро може да се обвържете.

За щастие, повечето смесени типове съчетават характерните черти на няколко разновидности, доста подобни една на друга. Ако се вгледате по-внимателно в описаните от нас четири главни категории мъже, които трябва да бъдат отбягвани, ще видите, че две от тях могат да бъдат определени като свръхконтролиращи (деспотите, емоционално недоразвитите), а другите две — като не контролиращи (лъжците и измамниците, несъзрелите). Мъжете от свръхконтролиращите типове изпитват остра необходимост да упражняват контрол над самите себе си, над партньорките си и над всички аспекти от своя живот. Правят го по твърде различни начини, като двата основни са „да владеят положението“ и „да имат последната дума“. Обикновено по един или друг начин, те превръщат партньорките си в деца. Мъжете от не контролиращите типове не притежават необходимите умения или пък не желаят да упражняват контрол над апетитите и поривите си, над самите себе си и над живота си. Те или правят това, към което ги подтикват желанията им, или което им е лесно и удобно да правят, или прехвърлят отговорността за всичко върху партньорките си. Затова и обвързаните с тях жени често се нагърбват, охотно или принудително, с ролята на майката.

Мнозина прависти, а също и голям брой професионалисти в областта на душевното здраве биха казали, че в книга като нашата солидните пиячи заслужават да бъдат обособени в самостоятелна основна категория. Не сме съгласни с подобно мнение, но не защото не сме убедени, че предизвиканите от алкохола извращения не са тежък и мъчителен проблем както за отделните индивиди, така и за интимната връзка като цяло. По-скоро смятаме, че във всички посочени от нас категории има солидни пиячи и затова избрахме да съсредоточим вниманието върху поведението им в двойката, а не върху пиенето. Това обаче съвсем не означава, че на пиянството трябва да се гледа снизходително.

Солидните пиячи

Ако се замислите за ефектите от алкохола, ще видите как употребата му влияе върху различни типове хора. Наред с всичко останало, алкохолът обикновено нарушава способността за преценка, отслабва контрола над импулсите, намалява способността за рационално мислене и води до промени в настроението. Следователно, пиенето кара лъжеца още повече да лъже, а този, който изневерява — още повече да изневерява. В случаите, когато го критикувате, несъзрелият мъж, който пие, може да използва алкохола било като извинение за безотговорността си, било като лек за „мъката“ си. Когато пие, деспотът може да започне да налага властта си и в по-остри форми, а емоционално недоразвитият мъж — да се затвори още повече в себе си.

Някои жени смятат, че алкохолът е капката, от която чашата прелива. Възможно е те да съумяват някак си да понасят десетките недостатъци в характера на своите партньори, но когато те бъдат подсилени от въздействието на алкохола, стават вече нетърпими. При друг широко разпространен сценарий, употребата на алкохол се използва за отклоняване на вниманието от отрицателните страни в емоционалното и в поведенческото държание на мъжа по посока на самото пиене. Тогава мъжете използват алкохола, за да извинят безотговорното си поведение спрямо своята партньорка. Те поставят алкохола в центъра на вниманието, така че всичко друго да остане на заден план и евентуално да не бъде забелязано. Този подход е много съблазнителен, защото чрез него сложната мрежа от проблеми бива опростена и сведена до един-единствен проблем — пиенето.

С това съвсем не искаме да кажем, че трябва да пренебрегнете проблема с алкохола и в никакъв случай да не отклонявате вниманието си от останалите проблеми в интимните взаимоотношения с мъжа. Ако смятате, че той има проблем с алкохола, вероятно наистина е така. Но задълбоченият анализ и обсъждане на алкохолизма не са сред целите на тази книга, пък и книжарниците са пълни с издания, посветени изключително на този въпрос. „Анонимни алкохолици“ е чудесна програма за жени (и за мъже), свързали живота си с партньори, които имат проблеми с пиенето. Чрез нея може да получите подкрепа, ценна помощ от хора, които вече са били във вашето положение, идеи как да се отдръпнете, за да видите и прецените по-ясно нещата, без непременно да трябва да напускате партньора си окончателно.

Най-важното е да не страдате и преживявате мълчаливо. Съществуват редица различни начини за подход към проблемите с алкохола. Изберете този от тях, който ви се струва най-подходящ за вас. Ако решите, че „Анонимни алкохолици“ не е точно това, което ви трябва, потърсете помощ другаде — например в книгата на д-р Скот Милър и Инсуу Берг „Чудодейният метод“. Ако проблемът с пиенето е много сериозен и лежи в основата на всички останали проблеми във взаимоотношенията ви, не се притеснявайте и потърсете съвет било при някой консултант по зависимостта от алкохол и химически вещества или при друг подходящ за случая терапевт — направете го самите вие, дори ако партньорът ви не е съгласен да ходи „по доктори“. Най-лошата стратегия е да кръстосате пръсти „против уроки“ и да се надявате нещата да отзвучат от само себе си. Просто няма да се получи.

Малтретиращите негодници

Също както и в случая със Солидните пиячи, мъжете, които малтретират партньорките си — било словесно, било физически — могат да бъдат открити във всички категории негодници, описани в тази книга. Когато се почувстват предизвикани по някакъв начин, деспотите могат да прибегнат до насилие, за да затвърдят властта си. Несъзрелите мъже обикновено не притежават способността да преглъщат безсилието си и често се опитват да компенсират чрез физическо малтретиране.

Каквато и да е причината за малтретирането, това е изключително сериозен проблем и при никакви обстоятелства не бива да бъде подценяван. Въпреки че в тази книга се занимаваме със сериозни, широко разпространени междуличностни проблеми и начините за разпознаването им и за подхода към тях, на моменти ни се иска да поразведрим атмосферата и затова прибягваме към малко по-хумористично описание на проблемните мъже и техните действия. Но искаме пределно ясно да подчертаем, че няма абсолютно нищо смешно в която и да е ситуация на малтретиране. Към малтретиращите мъже, особено към тези, които пребиват и изнасилват партньорките си, трябва да се подхожда по коренно различен начин. Още щом малтретирането стане част от взаимоотношенията в съжителството ви, не се колебайте нито миг и веднага потърсете външна помощ — може да се обърнете към някоя агенция за душевно здраве, към приют за малтретирани жени, към някоя кантора за адвокатска защита на жените, към частен терапевт или към съда.

Прекалено често жените преглъщат обясненията за нанесения им побой като един вид извинение за мъжкото поведение. Сериозността на малтретирането може много лесно да бъде омаловажена, ако разберете защо той постъпва така с вас, и особено ако след като ви е пребил или насилил, мъжът се преизпълни с угризения на съвестта и започне да ви се извинява по хиляди начини. Ако насилието е част от неуредиците във взаимоотношенията ви, подходете към него като към най-главен и най-спешен за решаване проблем. Незабавно се свържете с някой, който е запознат с тези въпроси. В никакъв случай не се опитвайте да се справите със създалото се положение сами и също така в никакъв случай не мълчете по въпроса. Ако влезете в заговор с насилника да криете постъпките му, това ще му позволи да запази пред самия себе си и пред обществото представата, че е цивилизован човек — нещо, което не заслужава. Най-доброто, което може да направите за себе си, е незабавно да потърсите помощ. Ако го направите, ще е от полза не само за самите вас, но и за връзката ви и най-вече за вашия мъж насилник, защото той осъзнава до известна степен колко жалък и нестойностен човек е.

Когато си имате работа с проблемни мъже, добре ще е да не забравяте кои са основните видове (таблица 7.1) и да осъзнаете, че във всеки от тях е възможно да се проявяват и черти на всички останали разновидности. Несъмнено е обаче, че ранното разпознаване на проблемните мъже и бягството от тях като от чума, е възможно най-добрата стратегия за предпазване от неприятности.

Таблица 7.1

Типовете мъже, които трябва да бъдат отбягвани

Деспоти

Лъжци и измамници

Шефът

Великият измамник

Г-н Помагащ

Хамелеонът

Г-н Всезнайко

Дон Жуан

Г-н Критик

Несъзрели

Емоционално недоразвити

Маминото синче

Силният мълчалив тип

Вечният пубер

Буцата лед

Колебливият

Смесени типови

Трета част
Ранно разпознаване и отбягване

Осма глава
Ранното разпознаване — стъпка към предпазването

Изглежда, че попадам всеки път на един и същ задник, отново и отново. И всеки път отначало той изглежда различен. Постепенно нещо започва да ми прищраква, разпознавам това-онова, но се правя, че не виждам предупредителните знаци, надявам се да изчезнат от само себе си, ама те не изчезват. Прищракванията бавно преминават в смъдяща болка, но когато го осъзная, обикновено е твърде късно — вече се присвивам и едва мога да си поема дъх от болка. Той отново ме направи на глупачка.

Сюзън, двадесет и четири годишна,

инструкторка по аеробика

Въпреки опроверженията, които дадохме още в самото начало на книгата, сега, след като вече сте прочели предходните глави, сигурно си мислите, че според нас ако не всички, то поне повечето мъже са задници. Нищо подобно. Човек може да срещне и мнозина наистина свестни момчета. Но ние просто подозираме, че пропорционално те са доста по-малко от задниците.

Нещо повече, това, че един мъж заслужава да бъде окачествен като „з“, невинаги личи черно на бяло. Характерните черти, които правят мъжа недостоен жената да пилее по него време и сили, често се проявяват постепенно. Някои мъже не притежават нито една от описаните в тази книга характерни черти; при други те са изявени в умерена степен; при трети — определят цялостната им личност. И така, една от темите на настоящата част е как могат да бъдат различени „нормалните“ мъже от вредните.

Има няколко ключови белега — един вид червени флагчета, които могат да служат на жените за ранно предупреждение, че съответният мъж не си струва да му обръщат внимание. Помислете си за някои ваши познати мъже и сами ще се уверите колко очевидно е било всъщност, че те са си били негодници още от самото начало. Е, да, но навремето не сте могли да го забележите. Тази глава от книгата ще ви помогне да се отървете от наочниците.

От друга страна, не всеки мъж показва веднага истинския си нрав. Мнозина са истински царе на това да изтъкват най-доброто от себе си, а умело да прикриват и най-отвратителните си недостатъци. През всичките тези години на клинична практика, ние знаем само за един-единствен случай на мъж, дошъл за психотерапевтичен съвет, заявявайки напълно откровено: „Аз съм истински задник. През целия ни брак съм бил задник. Аз съм виновен за всичко“. И все пак, това негово безусловно признание щеше да бъде още по-обнадеждаващо и внушително, ако междувременно беше прекъснал любовната афера с най-добрата приятелка на жена си. Казваме ви всичко това, за да сте наясно, че първоначално е възможно да има само странични белези. Така че, дори ако ги забележите, да не сте сигурни дали мъжът е чак толкова проблемен, та да си струва да се тревожите. Предлагаме ви да отговорите на въпросите от тестовете, включени в тази глава, което ще ви позволи да хвърлите светлина върху господа Неподходящите и да освободите ума си за мъже, които биха били подходящи за вас.

На теория, веднъж щом знаете за какво да внимавате, би трябвало да ви е лесно да отбягвате проблемните мъже. В действителност обаче това не е никак лесно. Възможно е рационално и логично мислещата част от нашия мозък да разбере и отчете някои белези, които емоционалната и гладна за интимност друга негова част е успяла по някакъв начин да преиначи или недогледа. Но дори да забележите достатъчно рано предупредителните знаци, пак може да затънете. В тази част от книгата ще разгледаме някои начини, посредством които бихте могли да изплувате, преди да стигнете дъното.

Бърз Задник

Преди да подходим сериозно към въпроса как да разпознавате и отбягвате проблемните мъже, в таблица 8.1 ще ви представим една строго ненаучна, но при все това изключително достоверна подборка от белези, които биха ви позволили да разкриете г-н Неподходящия на секундата. Бързият подход за разпознаване на мъжа — задник ще ви спести мъката и неудобствата от твърде дълго общуване с подобни мъже. Причината да наречем този тест Бърз Задник е повече от очевидна: ако мъжът отговаря дори само на един от посочените критерии — бързо се омитайте далеч от него.

Таблица 8.1

Бърз задник

1.

Има татуировка „Роден, за да губи“.

2.

Носи повече бижута от вас.

3.

Подрежда дрехите в гардероба си според цвета, датата на купуването им и/или плата, от който са изработени.

4.

Оглежда се във всяка отразяваща повърхност, покрай която мине (огледала, прозорци на коли, тостери и т.н.).

5.

Когато понечи да плати вечерята, скъсват кредитната му карта, на което той реагира с „По дяволите, пак ли“.

6.

Има няколко бивши съпруги и всички до една все „невероятни кучки“.

7.

Още на първата среща ви прави предложение за женитба.

8.

Колата му е или „голям звяр“, или едва се крепи, придържана от топове изолирбанд.

9.

Пенисът му си има прякор — и той не пропуска да го спомене в разговора.

10.

Не се засмива, когато му кажете заглавието на тази книга.

Нормалните момчета срещу гадните типове

Сред специалистите — професионалисти по въпросите на душевното здраве, се носи лафът, че на всички тестове за определяне душевното състояние на личността, нормалният пубертет обикновено събира приблизително толкова точки, колкото и напълно лудият възрастен. Или с други думи, нормите за поведение на подрастващия са напълно откачени според стандартите на възрастния. Затова и съвсем естествено би могло да се зададе въпросът: „Как се отличава «нормалното» мъжко поведение от ненормалното?“. За целта трябва да се имат предвид няколко фактора.

Както вече споменахме в увода към тази глава, това дали мъжът е негодник или не, невинаги личи черно на бяло. За да определите доколко е напреднал процесът при даден мъж, трябва да откриете доколко силно и колко често се проявява при него определена характерна черта. Например по отношение на себелюбието и егоизма винаги ли прави всичко (или изпитва такава необходимост) според както си е наумил или само от време на време? Дали започва да флиртува с келнерката чак след като е обърнал няколко чашки или това е обичайният му начин за общуване с жени? Дали доста аспекти от личността му усложняват живота ви (безотговорност, чести изблици на лошо настроение, опити да контролира всичко, което правите) или просто си разхвърля мръсните дрехи из цялата къща и само от време на време се прибира по нощите?

Не всяка ситуация обаче е толкова ясно отличима като току-що споменатите, така че почти винаги ще ви се наложи да размислите и прецените как точно стоят нещата. Но междувременно трябва да сте наясно с всички свои „слаби точки“, по отношение на които сте особено чувствителни и които могат да повлияят на безпристрастната ви преценка. След като сте си изяснили този въпрос, просто се доверете на инстинкта си. Най-голямата грешка, която бихте допуснали, е да размислите отново и да дадете на проблемния мъж още един шанс. Ако във взаимоотношенията ви има неща, които ви притесняват и смятате, че не би трябвало да са така, послушайте вътрешния си глас. Когато се замисляме за свои минали грешни преценки по отношение на различни хора, които впоследствие са ни измамили или не са оправдали надеждите и очакванията ни, в повечето случаи осъзнаваме, че е трябвало да послушаме инстинктите и интуицията си и съжаляваме, че не сме го направили.

Друг въпрос, на който трябва да обърнем внимание, когато искаме да отличим нормалния от проблемния мъж, е дали отрицателните черти преобладават в характера му или са само малка част от цялостната му личност. Дали мъжът постоянно проявява деспотизъм и иска да контролира всеки аспект не само от съвместния, но и от личния ви живот, или, примерно, иска да упражнява контрол само върху разпределянето на парите? Дали е безотговорен, неуправляем Вечен пубер, или е просто човек, който умее „да разпуска“ и знае как да си прекарва приятно времето, без с това да пречи на взаимоотношенията ви, нито да притеснява личния ви живот?

Понякога е от полза да си запишете всички тези основни въпроси, както и личните си усещания по отношение на тях, и да държите листа пред очите си, така че да можете често да го виждате, да имате осезаем досег с нещата, да ги преживявате отново, докато препрочитате написаното. Един от начините е да изброите всичко, което ви притеснява по отношение на партньора ви, като подредите въпросите съобразно това доколко всяка черта от характера му или тип поведение създава проблем и до каква степен всеки проблем ви засяга и притеснява. Например посочвате като проблеми егоизма, флиртуването с други жени и безчувствеността на мъжа. Опитайте се да определите по десетобалната система за оценка на поведението му къде точно е мястото на всеки от тези проблеми. После, пак по десетобалната система, определете колко важен е лично за вас всеки от тях. Възможно е, например егоизмът да не е силно изявен в поведението му и да получи тройка в първия списък, но пък вие да се тормозите и от най-дребните му прояви и затова да го оцените с осмица във втория списък. Или пък той да флиртува много често и затова да определите флиртуването с деветка в първия списък, но тъй като вие самите не се тревожите особено много от това негово поведение, във втория списък да го оцените с двойка. Понякога е наистина от полза да види човек нещата „черно на бяло“, за да организира и прецени по-точно собствените си усещания и изживявания.

Промяната в създаващото проблеми поведение също служи за отличителен белег между нормалните и трудните мъже. Нормалният мъж и сам би разбрал, че отделя твърде много време на приятелите за сметка на партньорката си, и би разредил чувствително срещите с тях. Нормалният мъж би усетил, че с желанието си да има контрол над някои неща непреднамерено вреди на взаимоотношенията ви и би се постарал да „поуспокои малко топката“. Когато иска да се промени, но не успява, нормалният мъж би си го признал пред самия себе си и би се обърнал за помощ към партньорката си или към някой друг. Докато проблемните мъже смятат, че са непогрешими и че всичко, което правят, е единствено правилното. В действителност, те често стават дори още по-лоши, когато вече не са принудени „да пазят добро поведение“ (както е било в началото на интимната връзка).

Съществуват още няколко начина, подходящи за издирване на нормални, здравомислещи мъже сред тълпите неандерталци. Първо, вгледайте се внимателно в онези ваши приятели и роднини от мъжки пол, които познавате наистина добре и уважавате, а после ги използвайте, за да сравнявате с тях мъжете, с които се запознавате. Не очаквайте обаче всеки мъж, с който се обвържете, да бъде като починалия ви баща например, когото сте издигнали на пиедестал. По-скоро подберете някои основни ситуации и наблюдавайте доколко поведението на потенциалния ви партньор в тях наподобява това на познатите ви мъже, които харесвате и уважавате. Друг начин е да привлечете на помощ собствените си приятели, мъже и жени, като помолите онези от тях, които познават наистина отблизо интересуващия ви мъж, да споделят честно мнението си за него. Но не го правете, ако не сте готови да чуете нищо отрицателно. Нека на приятелите ви им стане ясно, че действително искате пределно откровена информация, а не просто да потвърдят неискрено собственото ви мнение, че „той е страхотен“.

Ключови белези (и защо ги пренебрегвате)

В първа глава на тази книга разгледахме общите характеристики на мъжете, достойни да бъдат белязани с клеймото „з“. Специфичните ключови белези за разпознаването им произтичат именно от тези основни техни черти. Именно това са „червените флагчета“, за които трябва да си отваряте очите на четири. Но трябва да сте наясно, че ако той ги осъзнава, сигурно ще се опитва грижливо да ги прикрива в ранните стадии от връзката ви.

Нечувствителност

• Слуша ви, но никога и по нищо не може да усетите, че наистина разбира как се чувствате.

• Прави каквото си поиска, независимо дали с това ще ви засегне и притесни, а когато ви опознае по-добре и разбере по кои въпроси сте наистина много чувствителни, не прави ни най-малки усилия да се промени.

• Непрекъснато прави забележки, които ви поставят в неудобно положение пред хората.

Егоизъм

• Той е като дете. Прави всичко, което му е приятно, без да се интересува какво искате вие.

• Не може или не желае да прави компромиси.

• И на ум не му идва да се посъветва с вас за неща, които пряко ви засягат.

• В секса мисли единствено за собственото си удоволствие.

• Възприема света съобразно собственото си удобство (държи се така, сякаш е център на вселената).

Неспособност да поема отговорност за самия себе си

• Трудно му е да се справя с относително прости неща — например да не закъснява за срещи (служебни или любовни), да си плаща навреме сметките, да се държи така, че да не си загуби работата.

• Когато допуска грешки, не търпи да бъде порицаван за тях.

• Неспособен е да взема решения (опитва се да ви накара да го правите вместо него), защото не може да организира приоритетите си или да понася последиците от евентуално неправилни решения.

• Критикува вас (за да отклони порицанието и/или отговорността от самия себе си).

Прави живота ви по-тежък, вместо да го облекчава

• Вие вършите почти всичко за него и вместо него (готвите му, перете го, изпълнявате различните му по-дребни или по-едри поръчки, поднасяте извинения вместо него), а той не прави почти нищо за вас.

• Взаимоотношенията ви врят и кипят от крайни емоции (впрочем, тези приливи и отливи на гняв и страст може да бъдат и доста вълнуващи и тонизиращи — но само за известно време).

• Изисква от вас да му посвещавате цялото си време и внимание, така че нямате възможност да изпълнявате дори основните си ежедневни дейности — пране, пазаруване, плащане на сметки, камо ли нещо да почетете или да се видите с приятелите си.

• Ако е лъжец или ви изневерява, пилеете доста от времето си да се правите на детектив.

Склонност да се съревновава, а не съучастие

• Той създава ситуации, при които се чувствате като противници, а не като съотборници (особено ако живеете с г-н Всезнайко).

• Неговият начин винаги е по-добрият, а нуждите му са от първостепенно значение.

• Съобразява се единствено с това, което е „правилно“, а не което е най-доброто за двама ви (като само той знае кое е правилното).

• Непрекъснато ви се налага да се защитавате и оправдавате.

Необходимост да упражнява контрол

• Той дърпа конците и взема всички решения.

• Неспособен е „да се остави на течението“, нито приема подсказани от друг решения.

• Държи да ви казва с кои приятели да се виждате, как да се обличате, как да си харчите личните пари и как да си прекарвате времето.

• В един момент се улавяте, че започвате да му искате позволение да правите разни неща (сякаш ви е баща или началник, а не партньор).

Защо пренебрегвате тези знаци

Повечето от тези червени флагчета са напълно очевидни — е, поне когато се вгледате назад, в миналото. Но какво в такъв случай ви кара да пренебрегвате предупредителните сигнали?

• Както казахме и преди, мъжете се стараят да се представят в най-добрата си светлина и грижливо прикриват всички свои недостатъци, които осъзнават, че притежават.

• Естествено е да се чувствате самотни и наистина да ви се иска мъжът да е свестен. Затова и подлъгвате сами себе си да го виждате такъв, какъвто искате да бъде, а не такъв, какъвто действително е.

Имате слаби точки и области, в които сте особено уязвими. Мъже, които съумяват да докоснат тези ваши струни, се промъкват извън обсега на вътрешния ви радар и така вие оставате слепи за неща, които са напълно очевидни за другите. Понякога сте отраснали край определен мъжки тип (властен баща, разглезени и несъзрели братя), затова и при вас не е изключена перспективата да се обвържете със същия тип партньор. В други случаи сте имали определена роля в родното си семейство (грижовница, миротворец, изкупителна жертва), затова и като възрастни лесно изпадате в подобна роля в интимната си връзка с мъж. Независимо от какво са породени тези ваши слаби точки, поучете се от миналите си грешки и опознайте самите себе си, така че в бъдеще да съумявате да ги компенсирате.

• Сравнявате сегашния си приятел с миналите си връзки и той не ви се струва чак толкова лош. Чудесно е това, че давате шанс на мъжа и оценявате колко по-различен е той от предишния ви приятел. Замислете се все пак дали наистина е така? Да не се окаже, че страхотният ви нов Атила прилича на плюшено мече в сравнение с бившия ви приятел/съпруг? Трябва да сте напълно сигурни, че имате основателни причини за занижените си очаквания, а не го правите просто защото сравнявате новия си приятел с предишните си грешки или с мъже, които могат да бъдат определени като екстремни случаи.

• Вероятно сте чували изрази от рода на „Съвместният живот изисква труд и постоянство“, „За да е стабилна връзката, са нужни двама“, „Трябва да се правят жертви“ или „Бъди реалистка, истинският живот не е холивудски филм“. Много чернокожи жени са ни казвали, че те пък редовно получавали следното напътствие: „Обществото посреща зле черния мъж, затова ти трябва да го поддържаш дори още повече, отколкото белите жени поддържат техните мъже“. Все чудесни съвети. Само не ги превръщайте в извинение, за да се примирявате с очевидно неприемливо поведение от страна на партньора ви.

• Вероятно най-зловредната и най-широко разпространената причина, поради която жените недоглеждат предупредителните знаци, е вярата им, че могат да променят мъжете или че мъжете ще се променящ от любов към тях. Ако и вие страдате от тази злощастна самозаблуда, върнете се отново към раздела, озаглавен „Слушайте внимателно… Той не иска да се промени“, в първа глава.

Прекрасен принц или Принц на мрака? Как да го проверите

Поради ред причини невинаги е възможно от пръв поглед да разберете дали даден мъж е мръсник, дори ако знаете за какви предупредителни сигнали да внимавате. Но и вие си имате слаби места. Пък и той поне за известно време ще прикрива недостатъците си. Освен това, в началото на всяка интимна връзка мъжете и жените си разиграват доста етюди. Някои го правят съзнателно и искрено се наслаждават. Други подсъзнателно и автоматично преиграват ситуации от детството или от предишни свои интимни връзки. До известна степен тези игри вероятно са част от природния любовен танц на двойките, предназначен двамата партньори да се сближат и опознаят.

Независимо от причините, първоначално нито един от двамата партньори в бъдещата двойка не се разкрива в истинската си светлина. Дори ако сте способни да проявите търпение и да изчакате известно време, преди да се обвържете по-дълбоко, пак има вероятност да не ви стане ясно дали бъдещият ви партньор е негодник, или не. Затова е добре да проведете някои експерименти. Създайте ситуации, в които да го изпитате в основните области, относно които имате опасения, съмнения или въпроси. Тези „полеви изпитания“ ви дават възможност да разпознаете евентуалните неприятности, преди да е станало твърде късно, а по този начин и да поемете в ръце бъдещата съдба на интимната си връзка.

Кога да подлагате мъжа на тест

• Ако имате слаби места. Наложително е да направите „исторически преглед“ на най-лошите интимни взаимоотношения, които сте имали. И да разберете дали този мъж прилича на предишните ви партньори по каквото и да било. Посъветвайте се с приятели, които са били свидетели на ваши предишни връзки. Възможно е те да виждат неща, за които вие оставате слепи. Вероятно могат да прозрат и слабите ви места и да ви помогнат да решите какво по-специално би следвало да подложите на изпитание. Дори при най-малко съмнение, че с новия си приятел се връщате към стари ваши негативни навици, проведете експеримент, за да се уверите дали наистина е така.

• Ако сте силно привлечена от него. Вероятно става въпрос за физическо привличане или пък за собствената ви самотност и отчаяние, а може би в него просто има „нещо“. Независимо какво ви влече към мъжа, ако усещате, че на всяка цена трябва да бъдете с него, бъдете пределно внимателна. Вероятно във вас се е задействал някакъв инстинкт, който ще ви кара да си затваряте очите за неговите недостатъци и грешки, затова точно сега е подходящият момент да се поотдръпнете, да поохладите малко страстите и да потърсите начин да прецените обективно ситуацията.

• Ако ви „прищракват“ някакви нерационални интуитивни предчувствия, които ви карат да се чувствате неудобно пред него. Голяма част от протичащите в мозъка ни процеси стават на подсъзнателно ниво и ние просто не си даваме сметка за тях. Откликваме на предишни свои установени навици, един вид се движим в добре утъпкан коловоз. Възможно е да се задействат редица предупредителни сигнали за опасност, ако отново се появи комбинация от фактори, които в миналото са ни причинили болка. Не пренебрегвайте интуицията си. Е, да, тя невинаги е точна, но си струва все пак да подложите на тест подсъзнателните си усещания.

Какво да подлагате на тест

• Ключовите сигнали. Погледнете отново предходния раздел, в който посочваме ключовите белези, според които мъжът може да бъде определен като задник. Ако е съвсем очевидно, че новият ви приятел притежава доста от тях, не е необходимо да го подлагате на тест. Просто бягайте надалеч. Но ако той е на границата на един или повече от тези ключови сигнали, или ако не сте сигурни, а искате да бъдете, то го подложете на тест за интересуващите ви специфични показатели.

• Грешки при предишни интимни връзки. Човешките същества са склонни да повтарят грешките си. Бъдете благодарни на предишните си лоши попадения. И ги използвайте за извор, от който да черпите полезна информация. Мъжете разкриват недостатъците си по различен начин, затова не рискувайте, ако не сте съвсем наясно със собствените си подсъзнателни реакции в една или друга ситуация. Проучете внимателно капаните, в които сте попадали при предишните си неблагополучни връзки, и именно относно тях подложете на тест новия си приятел. Много по-добре е да сте в безопасност, отколкото после горчиво да съжалявате, а ако той издържи успешно теста, после ще се чувствате много по-непосредствено и спокойно с него.

• Проблемите му при общуване с други жени. Възможно е той да се отнася добре с вас, но да е склонен да се държи като деспот, малтретиращ негодник или несъзрял тип спрямо майка си, сестрите си, свои приятелки или в предишни интимни връзки. Ако случаят е именно такъв, проведете няколко експеримента (по начините, които ще обсъдим накратко малко по-нататък в този раздел), за да видите дали има вероятност да започне да се държи така и с вас. Една стара поговорка казва, че ако искате да разберете как даден мъж ще се отнася с интимната си партньорка, трябва да видите как се отнася с майка си. Определено мъдър съвет.

• Неща, на които сте решили да не обръщате внимание. Особено внимателно се вгледайте и преценете онези аспекти от взаимоотношенията ви, за които си казвате „Това всъщност не ме засяга особено много“, „Не е чак толкова лошо“ или „Сигурно съм прекалено докачлива“. Освен това, вслушайте се в критичните забележки, които приятелите и семейството ви правят по отношение на мъжа и от които вие обикновено го защитавате. Много е вероятно близките ви да са доста по-обективни от вас самите.

Как да проведете експериментите

Експериментът е ситуация, при която повечето променливи (тоест, нещата, които могат да се случат) са под контрол, като един ключов елемент е оставен на случайността, или по-точно на избора на човека, който подлагаме на тест. Или с други думи, създавате ситуация, в която при конкретни обстоятелства той може да направи едно от две възможни неща, а направеният от него избор ви дава информация за това какъв действително е мъжът. Вероятно ще ви е от полза, ако мислите за себе си като за детектив, който търси и събира улики за разкриване на някакво престъпление. Всяка среща със „заподозрения“ ви дава възможност да откриете доказателства, които да потвърдят или отхвърлят вината му. Много жени са ни казвали, че провеждането на подобни експерименти им е помагало да запазват контрол над положението и да не отклоняват вниманието си от това, за което знаят, че е най-доброто за тях самите.

Има няколко неща, които не бива да забравяте, докато подготвяте експериментите си. Опитайте се да останете в ролята на страничен наблюдател — да възприемате ситуацията като безпристрастно събиране на данни. Ако започнете експеримента със силна емоционална пристрастеност към постигането на един или друг резултат, това ще повлияе достоверността едновременно и на изводите от теста, и на начина, по който ги тълкувате. Не се опитвайте да тестувате всичко едновременно. Подберете един или два въпроса, относно които изпитвате известни съмнения, и проведете няколко експеримента, за да проверите реакциите на мъжа именно по тези въпроси. Ако подлагате на проверка повече неща едновременно, в крайна сметка ще се объркате и ще разпилеете вниманието си. От друга страна обаче, ако проведете само един-единствен експеримент, резултатът може да се окаже случайно попадение, а изводът, който си направите, да е погрешен. И така, като не забравяме тези ключови условия, нека сега видим няколко примера за видовете експерименти, които бихте могли да направите при съответния тип мъже.

Задниците деспоти

1. Ако той очаква нещо да стане точно в определено време и на определено място, изненадайте го с промяна в плановете (например променете ресторанта и часа на направената резервация), а после наблюдавайте реакцията му.

2. Ако обикновено той шофира, когато излизате, предложете този път вие да седнете зад волана.

3. Подберете едно от „предложенията“, които ви е направил (какво да облечете по някакъв повод, колко време да прекарате с някой приятел, какво меню би ви харесало в ресторанта) и не се съобразявайте с него.

4. Ако обикновено той е инициатор на секса, този път вие направете първата крачка, като пределно ясно му дадете да разбере какво точно искате да прави.

Това са няколко банални и случайно подбрани ситуации, с които обаче деспотите трудно се справят, докато те не затрудняват другите мъже. Ако той изглежда видимо притеснен и „не в час“, или пък ако настоява да постъпите така, както сам ви е предложил, това е знак, че си имате работа с деспот.

Задниците — лъжци и измамници

Според д-р Дори Холандер, авторка на „101 лъжи, които мъжете казват на жените“, при този тип мъже добрата новина е, че ако проявите малко търпение, те много скоро издават истинската си същност. Такъв мъж не съумява дълго да се прикрива — обикновено сам се оплита в лъжите си. Така че в този случай става въпрос не да провеждате конкретни експерименти, а по-скоро да бъдете „учен — изследовател“, който наблюдава проявата на определени предупредителни сигнали. Д-р Холандер съветва да внимавате, ако той:

1. По какъвто и да било начин е преиначил семейния си статус или обвързаността си с някоя жена. Твърди например, че е разделен с брачната си партньорка или че връзката с предишната му интимна приятелка е прекъсната, но вие откривате, че това не отговаря на истината. А когато повдигнете въпроса, той ви казва, че емоционално е разделен със съпругата си или че точно се е готвел да прекъсне връзката с приятелката си.

2. Преиначава настоящите обстоятелства от живота си — местожителство, работа, финансово състояние и т.н. Казва ви примерно, че е управител на книжарницата, в която работи, но вие откривате, че всъщност е на касата.

3.__ Лъже за съществени лични неща, като възраст, тегло, етническа принадлежност, националност и т.н.__ Казал ви е например, че е син на чешки емигрант, но вие откривате, че макар и да имат далечен чешки корен, родителите му са родени в Кливланд.

4. Разправя опашати лъжи, без каквато и да било очевидна цел. Например вместо просто да ви се извини за закъснението, той казва, че е спукал гума или че на магистралата е имало задръстване поради тежка катастрофа.

5. Непоследователен е в историите, които ви разказва за обстоятелствата около семейното, финансовото и професионалното си положение. Казал ви е например, че има вила на морето, а при друг случай твърди, че не било вила на морето, а хижа в планината.

6. Прави абсурдни и/или крайни изказвания относно вас самите или връзката ви, които изглеждат твърде прибързани или прекалено хубави, за да са истина. Например още на втората седмица от запознанството ви започва да твърди, че вие сте единствената жена, която наистина го разбира, или още на втората среща прави планове за съвместен живот.

Най-важното при общуването с този тип мъже е да се опитате да видите скритите зад думите им факти. Направете всичко възможно да откриете истината. Проверете в публичните регистри за наличните брачни свидетелства, акт за раждане, решения за разводи и т.н., за да отхвърлите или потвърдите съмненията си. Припомнете си какво ви е казвал и поразпитайте приятелите му, за да получите доказателство за честността му или за пълната липса на такава. Бъдете скептични и не прибързвайте. Някоя случайна лъжа не е кой знае какво, но няколко лъжи са вече проблем.

— Боже мили! Колко вълнуващи неща ми разказвате, Винсент! Но сега, ако това няма да ви затрудни, бих искала да вземете поръчката ми.

Несъзрелите задници

1. Подберете едно-две неща от тези, с които обикновено вие се товарите, и не ги правете, а после наблюдавайте дали той ще разбере намека и ще ги поеме.

2. Попитайте го, но наивно любопитно и незаплашително, какви са мечтите и плановете му за бъдещето. Ако има такива, преценете доколко реалистични са те.

3. Незабележимо насочете разговора към някоя негова провалила се минала интимна връзка и вижте дали той ще си признае своя принос за възникналите тогава проблеми или ще обвини за всичко бившата си партньорка.

4. Направете съвсем лека критична забележка за някой негов приятел и наблюдавайте каква ще бъде реакцията му.

5. Ако подозирате, че си имате работа с г-н Колеблив, подберете няколко случая и го оставете сам да вземе решение по тях, без каквато и да било намеса от ваша страна. Ако започне да променя мнението си, не се намесвайте, а само бройте колко пъти ще се лашка насам-натам.

Емоционално недоразвитите задници

1. Ако си мислите, че пред вас е Силен мълчалив тип, подберете няколко подходящи случая и го „надмълчете“. Ако става дума просто за стеснителен мъж, създалото се положение няма да го обърка и притесни. Но ако видите, че показва признаци на неувереност и безпомощност, той вероятно използва мълчанието си като маневра за налагане на контрол над вас.

2. Ако подозирате, че общувате с Буца лед, постарайте се по различни поводи да кажете по нещо хубаво за няколко различни души. Отбележете си колко често той приема спокойно комплиментите ви за другите хора и колко често започва да изтъква недостатъците им.

3. Споделете с него ситуации, при които сте се почувствали наранени, ядосани или наскърбени. После обърнете внимание на две неща: Дали ще ви каже нещо, от което да ви стане ясно, че наистина разбира как сте се чувствали? Независимо дали ви е казал нещо или не, дали след разговора сте се почувствали по-добре или по-близко до него? Ако и на двата въпроса отговорът е отрицателен — внимавайте!

По подобен начин могат да бъдат подложени на тест и други качества и черти. Никоя от предложените тук ситуации не застрашава по никакъв начин връзката ви, нито пък поставя въпроса на живот и смърт. Става дума за банални, но показателни експерименти. Дори може да ви е забавно да ги направите. Помнете, че просто проверявате своя хипотеза, свое предположение за него и се опитайте междувременно да останете хладнокръвен страничен наблюдател. Ще ви бъде по-лесно, ако запазите доброто си и шеговито настроение. Опитайте се предварително да си изясните съвсем точно какво всъщност искате да откриете и как ще го познаете, когато го видите. А щом вече сте провели експеримента и имате резултатите, не започвайте да търсите извинения за мъжа или да подлагате на съмнение това, което сте открили. От друга страна, не го обричайте предварително на провал, подбирайки въпрос, по който той е особено чувствителен и уязвим и който може да не е показателен за обичайното му поведение.

Вероятно най-важното при провеждането на подобни експерименти е да се придържате стриктно към рационалната част от мозъка си, като изолирате възможно най-пълно онази негова емоционална част, която силно желае нещата да вървят тип-топ и затова може да ви увлече в погрешна посока. Не е лесно. Не че трябва на всяка цена да бъдете студени, отчуждени, мрачни и да действате като робот, докато тестувате мъжа, но не забравяйте все пак, че искате да се уверите дали за вас лично ще е безопасно да свалите гарда и да се покажете емоционално уязвими.

Как да отбегнете обвързването

Веднъж щом сте получили разумно обосновани доказателства, че мъжът, от когото се интересувате за евентуална интимна връзка, е задник, на пръв поглед изглежда лесно просто да му обърнете гръб и да не се обвързвате с него. Имали сте известни съмнения, проверили сте го и той се е провалил на теста. Зарежете го и се огледайте за по-перспективен човек. В действителност обаче нещата не са толкова лесни. Дори едно първоначално по-близко общуване вече е създало известна връзка между двама ви. А ако мъжът знае как да налучква слабите ви места, прекъсването дори на тази все още слаба връзка може да бъде доста трудно.

Повечето от нещата, които биха ви помогнали да избегнете обвързването, са напълно очевидни, продиктувани от здравия разум. И все пак, това, че знаете какво трябва да направите, не означава, че ще го направите или че ще ви е лесно да го направите. Използвайте следните няколко стратегии, за да се самонастроите и самоокуражите, така че да послушате собствения си здрав разум.

• Не прибързвайте. Ако се опитвате, но изглежда не успявате да го отбягвате, намалете темпото. Не се обвързвайте по-дълбоко (прекарвайки повече време с него, правейки планове за бъдещето и т.н.), а ако ви се струва, че от това няма резултат, не подтиквайте сами себе си към прибързани действия. Когато той забележи, че се опитвате да се отдръпнете, вероятно ще предприеме нещо, за да подобри държанието си и/или ще започне да подръпва „нежните“ ви струни, за да ви манипулира да останете с него. Ако усети, че повече не се опитвате да се отдръпвате, сигурно отново ще се върне към обичайната си същност на задник. Ако съумеете да останете поне до известна степен емоционално хладнокръвни, ще може още по-ясно да видите какъв мръсник е той всъщност и ще ви е по-лесно да го оставите.

• Изчакайте със секса. Може би това е нещо очевидно, а може би — не. Има хора, които вярват, че могат да бъдат сексуално близки с някого, без каквато и да била емоционална интимност. Но това рядко е валидно за повечето жени от нашия обществен климат. А дори да е истина за някои от вас, знайте, че сексът може по много незабележими начини да променя взаимоотношенията в интимната връзка. Независимо колко отчуждени и неемоционални сте били по време на акта, това, че сте били голи с някой мъж и сте изследвали взаимно телата си не само че няма да ви помогне, но и ще ви направи до известна степен по-уязвими и по-близко свързани с него. Пък и за повечето от нас подсъзнателно (ако не и съзнателно) сексуалните действия имат все пак известен по-особен смисъл, в резултат на което връзката придобива още по-голямо значение.

Освен това, нима губите нещо? Ако поизчакате със секса и се окаже, че той в крайна сметка е свестен мъж, сексуалното сближаване няма да ви избяга. Ако обаче се окаже, че е задник, ще ви е трудно да се чувствате добре (или поне безразлично), знаейки, че сте били сексуално близки с такъв човек. Пък и веднъж щом вече сте били интимни с него, нараства изкушението да търсите добрите му страни и да си затваряте очите за недостатъците му, а това не само че няма да ви помогне, но и ще ви затрудни неимоверно много.

• Ако имате някакви съмнения — отдръпнете се. Последиците от това, че евентуално може да изпуснете някой потенциално свестен мъж не са чак толкова лоши, колкото тези, които неминуемо ще последват, ако се обвържете с негодник. Пък и ако той действително е бил страхотен мъж, нямаше да имате съмнения по отношение на него и не би имало причина да се отдръпвате, нали?

• Ако имате злополучни интимни връзки в миналото — потърсете помощ. Опитайте се да прецените възможно най-честно и откровено самите себе си. Помолете близките ви хора, на които вярвате, да ви анализират колкото се може по-подробно и си позволете да се доверите на мнението им за вас. Потърсете специализирана помощ, ако чувствате, че отново затъвате в поредните лоши интимни взаимоотношения и не си вярвате, че можете сами да се преборите с желанието си да се хвърлите във връзката независимо от всичко. Не е наложителна дълговременна терапия, дори няколко разговора със специалист могат много да ви помогнат да си възвърнете вътрешните сили и увереност. Да си кажем честно, лицемерно е да се твърди, че за да бъде постигната някаква промяна, терапията изисква непременно пространно разглеждане на допуснатите от вас грешки в миналото. В действителност терапията най-често е кратка и води до най-ефективна положителна промяна, когато се открият и извадят на бял свят вътрешните сили, които криете в себе си. (Вижте приложение А, за да се запознаете и с други митове относно душевното здраве.)

Веднъж щом сте решили, че искате да оставите мъжа, проявете постоянство и го направете, като не допускате да ви обземат сериозни съмнения дали това е най-доброто за вас. По-надолу ви даваме някои специфични съвети от типа „да“ и „не“:

1. Изберете най-лесния за вас начин. Не се поддавайте на желанието да го направите „така, както трябва“, каквото и да означава това. Не е задължително да се виждате с него. Обадете му се по телефона. Оставете съобщение на телефонния му секретар. Напишете му писмо. Сменете телефонния си номер. Няма никакво значение как ще го направите. Важното е да изберете начин, към който реално ще може да се придържате и наистина да го направите.

2. След като веднъж сте скъсали, прекъснете всякакъв контакт с него. Тук искаме дебело да подчертаем: изобщо всякакъв контакт. По какъвто и да било повод. Не излизайте на обяд с него. Ако ви се обади по телефона, кажете, че не желаете да разговаряте и затворете. Ако пак позвъни, просто веднага затворете. Не се поддавайте на изкушението да си въобразите, че му дължите някакво обяснение. Абсолютно всеки контакт ви излага на риск да бъдете подмамени обратно. Абсолютно всеки контакт означава връзка, пък било и най-незначителна, а всяка връзка ви прави малко по-близки (докато всъщност искате и се опитвате да се отдалечите от него). Бъдете сурови (но не жестоки) към себе си относно това правило. Не правете никакви изключения.

3. Ако той продължава да ви преследва, дръжте се с него колкото се може по-студено и неемоционално. Да се държите с него мило и внимателно е очевидно много лоша идея. Да проявите гняв или да обяснявате и оправдавате решението си не е по-добър вариант, защото също създава връзка. Помнете, че обратната страна на любовта не е омразата, а безразличието. Ако започнете да усещате неговата настойчивост като упорито и създаващо ви тревоги преследване (дори ако той се държи любезно), не се колебайте да потърсите съдебна защита, за да го принудите да стои далеч от вас. Възможно е това да ви прозвучи твърде крайно, но имайте предвид, че понякога скъсването с подобен вид мъже може да бъде изключително сериозна работа.

4. Не се опитвайте да останете просто приятели. Ако решите все пак да пренебрегнете последните ни два съвета, то поне ви молим да не затъвате чак толкова дълбоко, че да се опитвате да останете приятели с него. Не съществуват никакви основателни причини да го искате (всъщност, вие вероятно по начало никога не сте били приятели), затова пък има куп напълно сериозни причини да не го правите. Той е задник, а кой здравомислещ човек би желал да има такъв приятел? А дори романтичното ви увлечение по него да е било съвсем леко, много ще ви е трудно да се отдръпнете крачка назад, до взаимоотношенията на приятелството, и най-вече да се придържате към тях. Пък и в края на краищата, вероятно го правите поради чувство за вина или от съжаление, или пък защото „не ви стиска“ да се покажете студен и безчувствен човек. Е, сами разбирате, че подобни чувства едва ли са добра основа за приятелство.

5. Колкото по-рано, толкова по-добре. Не се насилвайте, ако чувствате, че все още не сте готови да изпълните решението си. Но когато се почувствате готови — сторете го незабавно. Колкото по-дълго оставате край него, толкова повече ваши слаби места ще е налучкал той, толкова по-манипулирани ще бъдете и толкова повече неща ще ви свържат с него (общи приятели, съвместни дейности и интереси, споделени тайни).

По време на целия този процес на ранно разпознаване и отстраняване, не забравяйте леките експерименти и тестове. В ранните стадии на връзката може да получите доста сведения. Възможно е това да ви прозвучи студено и пресметливо, но в действителност не е така. По такъв начин вие просто захранвате с факти интуицията си и вътрешните си предупредителни импулси. А когато решите, че е безопасно за вас, никога не е късно да се сближите повече с интересуващия ви мъж и да подхождате към него не толкова „научно“.

Девета глава
Да остана или да си тръгна веднага?

Преди време беше имал любовна афера и се отчуждихме много един от друг. Обзе ме депресия, а после и аз му изневерих. Да, знам, че постъпих глупаво. Когато съпругът ми разбра, беше опустошен, направо съсипан, беше готов да се самоубие, да извърши убийство. А аз се чувствах отвратително. Не прояви и капка милост към мен. Никога не ми позволи да забравя за станалото, непрекъснато ми натякваше и говореше вулгарно какво съм правила с другия мъж. Нещата продължиха в същия дух месеци наред, докато един ден узнах, че отново се вижда с онази жена и че през цялото това време е продължавал да се вижда с нея! Сега просто не знам какво да правя.

Катрин, тридесет и девет годишна,

адвокатка

Напълно очевидно е, че ранното откриване на разрушителния тип мъже и бягството от тях като от чума, е най-добрият начин да се справите с проблема. И все така, много от вас, читателките на тази книга, вероятно вече са обвързани с такъв мъж. За вас решението да останете ли с него, или да го напуснете, е много по-трудно, особено ако връзката ви продължава от години или имате деца. От значение е също и да определите към кой тип отровни мъже принадлежи партньорът ви и да го тестувате, но това трябва да стане по различен начин. Освен това е важно да разберете, че причините, които задържат жените да живеят с трудни мъже значително се отличават от това, което първоначално ги е подвело да се обвържат с тях.

Тази глава е предназначена за онези жени, които са изправени пред дилемата дали да продължат да живеят със своя проблемен мъж, или да го напуснат. Напълно ясно е, че положението им е трудно и деликатно. Започваме обсъждането му с кратък преглед на всички въпроси, свързани с тази изнурителна, но изключително важна вътрешна борба. После ще се постараем да определим доколко лош е мъжът: какво е променил до настоящия момент, доколко по-добър има вероятност да стане и някои от причините, поради които сте останали досега с него. Всичко това има за цел да ви подготви да вземете решението дали да останете, или да си тръгнете.

„Бебешки стъпки“

Вероятно някои от вас си спомнят филма „Та какво за Боб?“. В него Бил Мъри изпълнява ролята на чалнатия пациент на един прочут и високомерен психиатър, пресъздаден от Ричард Дрейфус. Психиатърът е написал книга, озаглавена „Бебешки стъпки“. Една от най-смешните сцени във филма е, когато героят на Бил Мъри осъществява буквално съветите на психиатъра. И макар че не ви съветваме и вие да започнете да ходите като бебета, все пак подходете към въпроса бавно и спокойно. Вероятно решението, което трябва да вземете, е най-кардиналното в целия ви живот. Много неща зависят от него. Процесът, чрез който ще стигнете до решението, е трудна и сериозна вътрешна борба, която обаче ви предлага и възможност за дълбока промяна. Необходимо е да подходите внимателно и без да прибързвате към вземането на решението, защото от това зависи дали през следващите години ще можете да живеете спокойно и необременени с последиците от него.

За да сте сигурни, че взетото решение е наистина умно, трябва да изминете целия процес стъпка по стъпка. Нашият човешки мозък проявява напълно естествена склонност да иска да надникне в бъдещето. Още докато се опитвате да определите дали живеете с мръсник, ще започнете да се тревожите готови ли сте да го напуснете, ако се окаже, че наистина е такъв. А страхът ви от напускането на връзката или раздвоението ви по този въпрос, може да ви накара да пренебрегнете първата си задача, а именно да определите дали той наистина е задник. Ако се окаже, че е такъв, чак тогава започнете да решавате дали да останете с него, или да го напуснете. Не е речено, че непременно трябва да напуснете партньора си само защото сте разпознали в негово лице някой от описаните в тази книга мъже. Много от вас сигурно ще изберат да останат, затова и отделяме няколко глави на въпроса как да се справяте по-успешно с проблемните си мъже.

Също така е важно да не бъркате вземането на решението с неговото изпълняване. Много жени се плашат, че ако решат да напуснат, няма да им стигне куражът действително да го направят. Или пък започват да си представят колко ще им е трудно да приведат решението си в действие и десетките начини, по които мъжът ще се опита да утежни и влоши още повече положението. Когато отлагат вземането на решение, те всъщност отбягват или поне поотдалечават във времето тези неизбежни притеснения и неприятни изживявания.

Предприемайте нещата едно по едно. Това, че сте решили да напуснете, не означава, че трябва да го сторите незабавно, или по някакъв точно определен начин. И по-късно може да помислите кога ще е най-подходящо да го направите и как да стане, така че да ви е най-лесно на вас. Всичко това може да ви звучи напълно очевидно, но именно припрените действия и опитите да видят какво ги чака в бъдеще, на следващия етап от процеса на раздялата, са най-често срещаната причина, поради която жените остават приковани към неблагополучната си интимна връзка.

Доколко лош е той?

След като сте били с някой мъж известно време, вече имате доста ясна представа дали той е мръсник, или не. Ако е мръсник, трябва да определите доколко е лош и по възможност най-реалистично да си отговорите какво искате и какво може да направите по отношение на положението, в което се намирате. Добре е, докато преценявате ситуацията, да осмислите и собствените си слаби и чувствителни места, защото е възможно да сте склонни към самозаблуда. Сега вече трябва да се съобразявате и с редица неща, за които не се е налагало да мислите в ранните стадии от интимната връзка с проблемния мъж — децата, финансовите въпроси, пропиляното време и плетеницата от ред други фактори. И по ирония на съдбата, точно когато имате най-силна необходимост от обективното мнение на роднини и приятели, ще ви е най-трудно да го получите. През изминалите години на съвместен живот с проблемния мъж, те вероятно неведнъж са ви намеквали за някои неща или дори направо са се изказвали по-меко или по-остро отрицателно, но вие или не сте им обръщали внимание, или сте ги опровергавали по всякакви начини. Затова е много вероятно точно в този момент най-близките ви хора да замълчат. Не само защото всичките им досегашни опити да се намесят и да ви предпазят са били напълно безуспешни, но и понеже в конкретната ситуация се боят да не би да се отчуждите от тях, ако кажат лоши неща за партньора ви, а вие въпреки всичко решите да останете и занапред с него.

И все пак, мнението на най-близките ви хора е наистина неоценимо. Вие самите сте живели толкова дълго време в едно твърде ненормално съжителство, че вече не сте напълно сигурни дали може да се доверявате, или не, на собствените си усещания и интуиция. Затова се опитайте да се подготвите да изслушате и най-лошите неща, които приятелите и роднините ви биха казали, като в никакъв случай не допускайте чутото да ви отдалечи от тях. Подберете няколко души, на чиято преценка се доверявате най-много, и се постарайте да ги убедите, че най-сетне сте готови да чуете честното им, откровено и по никакъв начин неукрасено и несмекчено мнение за партньора ви. Оттук именно ще почерпите ключовите факти, които ще ви помогнат да решите доколко лош е той и към кой тип и разновидност на негодниците принадлежи.

Друг извор на информация е да си припомните и да преосмислите начините му на действие и реакции при различни ситуации през изминалите години. Вероятно до този момент вече познавате целия му репертоар. Но е възможно да сте си затваряли очите, за да не виждате нещата такива, каквито наистина са били. Преминете към този етап от процеса на раздялата, когато сте напълно спокойни. Както гневът, така и съжаленията, горчивината и мрачните опасения могат да ви подведат към изводи, които от една страна е възможно и да не са съвсем точни, а от друга — по-късно да се окаже, че би ви било трудно да се придържате към тях. Когато се почувствате напълно готови, прегледайте отново ключовите предупредителни знаци, описани в осма глава. Отбележете си онези от тях, които смятате, че се наблюдават при него, и си припомнете различните ситуации от миналото ви, когато той е имал възможността да ги прояви или да не ги прояви. После си задайте въпросите, посочени в осма глава. Доколко деспотичен (безотговорен и т.н.) е той? Дали поведението и държанието му са проблемни през повечето време или само понякога? Дали тези негови отрицателни качества са основният тест на личността му, или се появяват по-скоро като бележки под линия?

И най-сетне, за да не забравяте, че притежаването на черти на „з“ не е ситуация от рода на „или да, или не“, а по-скоро процес, предлагаме ви да подберете няколко души, които ви се струват подходящи, и да сравните партньора си с тях по основните характерни черти. Вгледайте се в хора, от които се възхищавате, в други, които презирате, и в трети, намиращи се някъде по средата. Като се облягате на напълно субективната си и лична преценка, решете къде именно сред тях (г-н Страхотен мъж, средностатистическия мъж от улицата и абсолютния задник) се намира партньорът ви.

Естествено, целият този процес на преценки не е строго научен, нито пък има такива цели. Съжденията ви неминуемо ще бъдат обагрени от чувствата ви към вашия партньор, от натрупания опит с него, от съвместните ви изживявания, а също и от личностния ви стил (дали сте прощаваща, великодушна или критична натура). Има жени, които колкото по-дълго живеят с някой мъж, толкова по-толерантни стават към неговите недостатъци, поради това, че са вложили твърде много във връзката. Други с течение на времето стават все по-гневни, негодуващи и нетолерантни.

Това към кой край на спектъра принадлежите вие самите като личност е поне толкова важно, колкото и мястото, на което сте поставили партньора си. Изборът ви дали да останете завинаги, или да напуснете окончателно връзката трябва да бъде направен в контекста на реалистично преценената ви способност да толерирате проявите на партньора си. И не забравяйте, че дали дадено поведение ще бъде проблемно или не, зависи до голяма степен от това как вие самите го възприемате. Например, мъж, определен като среден или малко над средния мръсник, може да е направо непоносим за някоя жена, която е избухлива, склонна да се ядосва и възпитана да не толерира чуждите недостатъци, като за нея всеки миг, прекаран с него, ще налива масло в огъня на нетърпимостта и обидата й. От друга страна, някоя прощаваща жена с лек характер може да продължи да живее и с най-големия мръсник, особено ако оставането й с него е мотивирано от фактори като наличие на деца в семейството, финансови съображения или лична ценностна система относно брака.

Променил ли се е?

През целия си живот хората продължават да израстват и да се развиват (или може би да регресират), ето защо би било грешка да оценявате сегашното държание на партньора си, без да отчитате какви промени са настъпили в него за времето, през което сте били заедно. Едно добро начало е да си начертаете времева линия на върховете и спадовете в поведението му по време на връзката ви (като използвате показателите, които определихте, докато отговаряхте на въпроса доколко е лош партньорът ви). Нанесете върху линията месеците и годините на съвместния ви живот. После си припомнете какво е било поведението му на различните етапи от живота ви. Бихте могли да си начертаете и графика или да опишете с думи как се е държал той към вас през изминалите месеци и години.

Добре е да си отбележите и ключовите събития (сватба, раждане на дете, смяна на квартирата, нова работа), както за да освежите паметта си, така и за да проследите каква е била реакцията му при различните промени в обстоятелствата. Ето например как би изглеждал един типичен случай: първите шест месеца — най-добро поведение; следващата година — постепенно влошаване; след година и половина съвместен живот — поведението му е на възможно най-ниската точка; леко се подобрява, когато сте го заплашили, че ще го напуснете; после отново се влошава и се запазва горе-долу на това положение до настоящия момент.

— По дяволите, Гуендолин, ти много добре знаеше като се заженихме, че аз мога да се придвижвам само от квадратче на квадратче.

Най-същественият момент в този процес на преценка е да проследите движението на поведението на партньора ви. То може да се прояви по няколко начина:

1. Напредък. Дали в началото поведението му е било ужасно, но постепенно се е подобрило? Продължава ли и днес това подобрение?

2. Срив. Дали в началото всичко е било чудесно, но после поведението му е започнало все повече и повече да се влошава? Стигнал ли е вече дъното?

3. Ритъм. Промените резки ли са или постепенни? Дали той става по-лош бавно и постъпателно, променя се към по-добро бързо, но за кратко, а после отново бавно става още по-лош?

4. Върхове и спадове. Ако се забелязва ясно определена системност в поведението му, при която се редуват добрите и лошите периоди, дали качеството на граничното му поведение се е влошило? Възможно е подобни колебания да привнасят известен живец, вълнение и страст във взаимоотношенията ви, като същевременно обаче забулват постепенния срив на начина, по който се държи с вас.

Докато преценявате как са се променяли и променили нещата, вгледайте се също така и в себе си, а не само в него. Изяснете си какво реално сте способни да толерирате, но не си въобразявайте, че нивото ви на толерантност си остава неизменно едно и също. Отговорете си на следните няколко въпроса: Как се чувствате, когато сте разделени? Променило ли се е това ваше усещане и защо? Дотолкова ли сте свикнали с неговите номера, че те наистина вече не ви правят впечатление? Или сега вече имате чувството, че той всеки ден сякаш опъва до скъсване и последния ви нерв?

Опитайте се да прецените и до каква степен отхвърляте общуването с него. Налага ли ви се да преиначавате или да отричате пред самите себе си това, което виждате в него и поведението му, за да може да останете в съжителството? Опитвате ли се да прекарвате все повече и повече време по-далеч от него, за да понамалите напрежението и неудобството си? Принудени ли сте да стъпвате все по „на пръсти“, само и само да предизвиквате колкото се може по-малко изблиците му на отвратително държание?

И пак ще кажем, че само ще ви е от полза, ако си запишете всичко това. Първо си направете списък с нещата, които харесвате, искате и очаквате от една интимна връзка. Имайте предвид, че е много по-трудно, отколкото изглежда на пръв поглед. Често много по-лесно можем да кажем какво не харесваме; толкова сме затънали в собствените си оплаквания, че дори не помисляме какво би било, ако ги нямаше. А после сравнете този ваш списък с онова, което реално получавате.

Помислете си и определете какво е отношението ви спрямо начините, по които е трябвало да се нагодите към партньора си. Горди ли сте от себе се, че сте се научили да се справяте по-успешно в трудни положения? Или може би себеуважението ви все повече се изпарява, като виждате, че ви се налага да преглъщате все нови и нови неща, въпреки че ги намирате за недопустими?

И най-сетне — но това е и най-трудното — опитайте се да предвидите какъв е реалният потенциал на партньора ви за промяна в бъдеще. Наистина забележителна е способността на жените да виждат океани от положителен потенциал във възможно най-неподходящите кандидати. Независимо дали това се дължи на един оптимистичен възглед за природата на човешкия род като цяло, на мотивирана от желанията самозаблуда, на страх от промяната или на податливост към кухите обещания на партньора за настъпващите по-добри времена — сигурни сме, че не искате и вие да попаднете в този всеобщ капан.

Вгледайте се в някои специфични фактори, така че предвижданията ви да стъпят върху известни конкретни доказателства. Първо, припомнете си в каква най-добра светлина сте виждали някога партньора си. Съвсем разумно може да предположите, че най-доброто му поведение в бъдеще ще прилича на най-доброто му поведение в миналото. Ако очаквате от него нещо повече, то вашият случай доста напомня вица за пациента, попитал хирурга, който му оперирал ръката: „Докторе, с тази ръка ще мога ли някога да свиря на цигулка?“. Лекарят отговаря: „Да, убеден съм, че ще можете“. „Чудна работа — казва пациентът, — никога преди не съм могъл.“ Ако партньорът ви никога преди не е свирил на цигулка, не очаквайте от него да започне сега, само защото ви е обещал да се научи.

Втори фактор, който трябва да обмислите, е мотивацията. Дали той иска да се промени или само вие искате той да се промени? А ако той изразява желание да се поправи, дали то е продиктувано от неприязън към собственото му поведение или от страх, че ще го напуснете? Чували ли сте го и преди да изразява подобни желания и ако да, какво е направил тогава?

Друг аспект, на който трябва да обърнете внимание, когато преценявате потенциала на партньора си за промяна, е неговата готовност да приема помощ (от семейството, приятелите, от терапевт). Дали в миналото вече не е отхвърлял предложението ви да потърси помощ? И не ви ли е казвал, че няма нужда от никаква помощ, защото може и сам да се справи? Ако е така, то това намалява твърде много вероятността да можете да му вярвате, а също и шанса наистина да се промени.

Много жени са ни казвали, че им е било изключително трудно да преценят партньорите си. Поради ред причини, жените притежават направо свръхестествената способност да виждат в своите мъже добродетели и скрити заложби, които са не само невидими за другите хора, но и изобщо не съществуват. Ако изминете описания процес стъпка по стъпка, последователно и неотклонно, това ще ви помогне да видите и прецените партньора си такъв, какъвто наистина е и вероятно ще бъде, а също и да отсъдите кое ще е най-доброто решение за вас самите.

Защо оставате?

След като сте преминали през процеса на тестовете и преценките и вече сте наясно, че партньорът ви е един от видовете мъже, описани в тази книга (или дори сам по себе си заслужава да му бъде посветена отделна глава), то логичният извод очевидно би следвало да е, че трябва да го напуснете. Но, разбира се, нещата никак не са толкова прости. Има редица напълно основателни фактори, които се налага да обмислите и с които да се съобразите, преди да се решите да напуснете някое дълговременно съжителство, а фактът, че той покрива нашите критерии за „з“, не означава автоматично, че ако останете при него сте глупачки. Тъкмо обратното, има ред причини, поради които бихте били глупачки, ако напуснете. Както вече казахме, решението да останете или да напуснете, е сложно и болезнено. То засяга буквално всичко и всеки в живота ви и не бива да бъде взето с лека ръка. Ето някои от прагматичните фактори, които задържат жените при техните отровни мъже:

Децата. Когато става въпрос за вземане на такова решение, наличието на деца — рожби на връзката ви с партньора, когото се готвите да напуснете, безспорно е най-очевидното, най-сложното и най-болезненото усложнение. Едва ли има по-мъчително чувство от родителското чувство за вина. Естествено, за детето е най-добре да живее с двамата си родители, които се обичат един друг (обичат и детето си) и се отнасят добре един към друг. Когато обаче нещата не стоят така, всичко става много по-смущаващо и по-трудно. Ако в дома има чести скандали и караници пред детето или малтретиране и насилие над жената и/или детето, то това улеснява вземането на решение, защото едва ли има две мнения по въпроса, че в такива случаи за детето е далеч по-добре родителите да се разделят.

Нещата са доста по-сложни в случаите, когато сте решили да стискате зъби и всички (и детето, и възрастните) си мислят, че нещата вървят нормално, но вие си знаете, че това е само маска. И тук изникват редица нелеки въпроси. Вашите притеснения и нещастието ви достатъчно основателна причина ли са, за да разрушите семейството? Дали психиката на детето няма да бъде увредена незабелязано от живота с хора, които се преструват и чието междуличностно напрежение може да бъде предадено и на него?

На тези въпроси не може да бъде даден ясен и еднозначен отговор. Резултатите от редица проведени изследвания показват, че детето на разведени родители се справя много добре и няма никакви проблеми, освен ако: единият от родителите (особено този, при когото остава детето) буквално рухне след развода (изпада в депресия, не продължава нормалния ход на живота си); единият от родителите изчезне напълно от хоризонта, като по този начин детето изцяло губи единия си родител; между родителите се установи и поддържа постоянна враждебност, на която детето става свидетел. И все пак, независимо какво решение ще вземете, то трябва да се основава на индивидуалната ви ценностна система и личното ви усещане за създалото се положение. Ето още няколко фактора, с които трябва да се съобразите, когато от връзката ви има дете:

• Вие сте роля — модел за вашето дете. Дали искате, когато порасне, синът или дъщеря ви също като вас да продължава да живее в някое свое явно нещастно и мъчително съжителство, „в името на децата“?

• Оставайки, има вероятност подсъзнателно да научите детето си, че трябва да понася неприятностите пасивно, без да реагира.

• Като пренебрегвате собственото си щастие и личните си нужди, вие негласно предавате на детето посланието да слага другите на първо място (което, естествено, може да бъде и ценно качество, но също така и извор на незатихващо чувство за вина и на склонност да се поддава на манипулиране).

Финансите. Много от вас вероятно са избрали едно от следните две житейски решения: или са останали вкъщи да се грижат за децата си, или са пожертвали кариерата си в името на професионалното развитие на своя съпруг. Ако обаче настъпи време, когато обмисляте възможността да напуснете съжителството, обикновено откривате, че финансовото ви положение е твърде незавидно, независимо кой от тези два житейски варианта сте избрали.

Ако наистина искате да напуснете съжителството, но основното ви притеснение са финансите, потърсете точна и достоверна информация от адвокат какъв вид издръжка може да получите. Често се срещат мъже, които заплашват, че ако ги напуснете, няма да видите и пукната пара от тях. Но те не са нито юристи, нито съдии. Обикновено тези заплахи са просто още един начин да налагат контрол над вас. Но при все това, трябва да гледате реалистично на нещата. Дали партньорът ви е дотолкова огорчен, че наистина да откаже всякаква издръжка? Дали е толкова подъл, че да напусне работата си, просто за да ви навреди на вас?

Дори ако раздялата е финансово осъществима, трябва да сте наясно, че почти винаги тя води до рязко понижаване нивото ви на живот (а също и това на децата). Може да ви прозвучи жалко или повърхностно, но вие вероятно сте пожертвали много неща, за да стигнете там, където сте, и затова отказването от всичко това невинаги е лесно, нито пък в някои случаи е най-доброто решение. Нека си го кажем направо — парите са нещо много важно, а да се твърди, че не са, е романтична безсмислица.

Емоционалните връзки. Това, че даден мъж е негодник, съвсем не означава, че вие не го обичате. Или че не го съжалявате. Или че не изпитвате пристъпи на ревност при представата, че може да е с някоя друга жена. Възможно е да сте много близки с неговите роднини — връзки, които една по-груба раздяла навярно би разкъсала.

Инвестираното време. Много от вас са вложили безценни години във връзката, чието бъдеще обсъждаме сега. Лесно е да се каже, но невинаги е лесно да се приеме, че оставането е равносилно да хвърляте бели пари на вятъра и да погубвате още по-ценни години от живота си. Съществува и възможността, вместо да го напускате, да започнете малко по малко да се учите как да противодействате и да се справяте с отрицателните страни на поведението му, така че постепенно да се почувствате разумно доволни от съжителството ви, което все пак е за предпочитане, вместо да се отказвате напълно от инвестираното време.

Страхът. Тук става въпрос за това, което той би могъл да направи, ако го напуснете. Способен ли е да прояви насилие спрямо вас? Очаквате ли, че може натрапчиво да ви преследва и притеснява? Би ли пожертвал интереса и спокойствието на децата си, за да ви навреди на вас? Не е речено, че всичко това ще се случи, но пък от друга страна, много филми с подобни истории са правени по истински случаи.

Неспособността да напуснат. Редица фактори, както лични (чувство за вина, страх или боязън от самотата), така и междуличностни (манипулиране от негова страна, затъване в рутината на определена роля, от която ви е трудно да се отърсите) често парализират жените, решили да напуснат съжителството. В следващата глава ще се спрем по-подробно на тези въпроси.

Как да вземете решение

На пръв поглед не е трудно да се сравнят и преценят всички „за“ и „против“ при вземане на решението дали да останете, или да напуснете. На едното блюдо на везните поставяте всичките му лоши черти и постъпки, а на другото — факторите, които ви задържат при него, като вземете под внимание и промените, които са настъпили в поведението му (положителни или отрицателни).

На съзнателно ниво това е всичко, необходимо, за да бъде взето решение за бъдещето на връзката ви. И все пак, най-важната променлива вероятно ще бъде и най-малко рационална — а именно, как се чувствате. Следващата глава е посветена на ситуацията, когато разумът ви казва да напуснете мъжа, но вие просто не можете да го направите. Но представете си сега точно обратното положение. И от тук нататък изхождайте единствено от него. Разгледали сте и внимателно сте преценили всички фактори и сте взели решение, че за вас е най-добре да останете, но откривате, че този извод ви обезверява, потиска духа ви и ви кара да се чувствате не на мястото си.

Ако това наистина е валидно за вас, имайте предвид, че нашият съзнателен и рационален разум има силно ограничена способност да взема превес над нашите не толкова съзнателни, предпазливи, обмислени и рационални чувства. Ако опитате да вървите против чувствата си, може да се окажете толкова потиснати емоционално и неспособни за каквото и да било действие, че от това ще страдате и вие самите, и семейството ви, и в крайна сметка ще се убедите, че сте взели погрешно решение и че не бива да оставате при мъжа.

И така, прибавете емоционалната променлива към уравнението, като „изпробвате“ решението си да останете. Известно време се наблюдавайте как се чувствате, живеейки с това решение наум, но не прибързвайте да го обявявате на другите, нито да давате обети на самите себе си, че ще го спазите. Възможно е чувството ви за потиснатост да отзвучи и наистина да сте способни да останете, без особен риск за душевното ви здраве. Но пък е възможно и да се задълбочи, да вземе надмощие над всичко останало и да ви тласне към тотална депресия.

Един по-специфичен начин „да премерите как ви стои“ взетото решение е да използвате така наречения „ритуал за редуване на решението по четни/нечетни дни“. Този метод ви позволява да опитате и сравните емоционалните последствия от двете алтернативни решения, преди окончателно да се спрете на някое от тях. Той е особено полезен в случаите, когато способността ви за рационално вземане на решения сякаш е стигнала до задънена улица или когато всичките „за“ и „против“ напускането на съжителството ви се струват напълно равностойни. В такъв момент вземането на едното или на другото решение е все едно да избирате как да умрете — обесени или разстреляни.

При този метод разделяте седмицата на четни и нечетни дни. На нечетните (първи, трети, пети, седми) живеете така, сякаш сте решили да напуснете. На четните (втори, четвърти, шести) изпълнявате дневните си задачи така, сякаш сте решили да останете.

Идеята е да проверите как ще ви се отрази емоционално всяко от двете възможни решения, като живеете според наложената от него ежедневна рутина в поведението. На нечетните дни не правете нищо съвместно с мъжа или свързано с него, като се постарайте да се вмествате в рамките на необвързания с друг човек начин на живот (а ако имате деца, това налага да поемете и ролята на самотен родител). На четните дни се потопете изцяло в съвместния живот и се дръжте така, както би трябвало да се държи една наистина добра партньорка. Наблюдавайте какви чувства ще събуди във вас всеки от тези два сценария. Оценявайте и сравнявайте по десетобалната система дневните нива на енергичност, жизнелюбие, удовлетворение и самочувствие. Ако своевременно обърнете внимание и се подготвите за емоционалните последици от дадено решение, това може да ви предпази от допускане на огромна грешка.

И все пак, не започвайте да проверявате как ще ви се отрази емоционално дадено решение, преди да сте изминали всички предварителни етапи по подготовката за вземането му. Помнете, че ако междувременно си мислите и си представяте колко ще ви е трудно да осъществите решението си (на практика и емоционално), то съществува голяма вероятност да подтикнете сами себе си да отбягвате или отлагате вземането на решение и да позволите на установеното положение да продължава до безкрай. Вие сте в правото си да решите да останете, дори ако мъжът притежава всички качества на истински „з“, а ако изберете да го напуснете, спокойно може да поизчакате, докато дойде най-удобното за вас самите време да го направите (при това по възможно най-лесния за вас начин, без значение какъв ще е той).

Самият процес на вземане на решението протича по следния начин:

Определете точно какво решение ще вземате. Какво точно искате да решите — дали да останете, или да напуснете? Или вече знаете, че искате да си тръгнете и сега трябва да решите как по-добре да се подготвите, за да го направите? Макар да ви се струва очевидно, че трябва да сте наясно какво решение ще вземате преди да го вземете, хората всъщност често объркват сами себе си, пренебрегвайки този етап от процеса.

Преценете и съизмерете свързаните с решението фактори. Определете доколко лош е мъжът. Обърнете внимание на промените в него (и в себе си). Вгледайте се отблизо и обективно във всички онези неща, които ви карат да обмисляте възможността да останете. Проверете емоционалния си пулс. Обичате ли го? В състояние ли сте да понасяте всичко и занапред? После сравнете променливите величини съобразно собствената си ценностна система (щастие/стабилност, лично самоосъществяване/задължения), а също и съобразно познанието, което имате за самите себе си (разумът може да ви говори високо в полза на стабилността, но чувствата да ви подсказват, че просто не сте в състояние да останете).

Вгледайте се в така преценените „за“ и „против“ и решете какво ще правите. Звучи просто и наистина може да бъде просто. Тежката работа вече е свършена на предишния етап от процеса. Тук от вас се изисква да имате смелостта да видите до какви заключения сте стигнали и да приемете резултатите.

Определете си как и кога ще изпълните взетото решение. Ако сте взели решение да напуснете, готови ли сте вече да го направите? Или изпитвате необходимост от известно време, за да се подготвите емоционално и финансово за осъществяването на взетото решение, а може би искате да изчакате да свърши учебната година на децата? А ако сте решили да останете, може би искате известно време да оставите мъжа „да се пържи в собствения си сос“, чудейки се дали ще го напуснете, или не (а по този начин вероятно и да го стимулирате за промяна)? Накратко, преценете различните начини, по които може да осъществите решението си и изберете този от тях, който едновременно и отговаря на нуждите ви, и е най-удобният за вас самите.

Придържайте се към взетото решение. Вярвайте в себе си. Трудно е, но не си позволявайте да размислите. Просто поемете по пътя. Крачка по крачка, ден след ден. Ако напускате, помнете, че всяко преходно състояние е тежко (дори ако ви носи облекчение) и не тълкувайте болката от прехода като резултат от погрешно взето решете. Ако сте решили да напуснете връзката, бъдете наясно, че пътят към осъществяване на решението ви е осеян с доста капани. В следващата глава ще ги разгледаме по-подробно, както и начините, по които може да ги избегнете.

Десета глава
Как да се разделите

Който иска да пее,

винаги ще си намери песен.

Шведска поговорка

Несъмнено, много от вас вече и сами са открили, че решението за прекъсване на дадена интимна връзка и успешното осъществяване на това решение са две коренно различни неща. Има ред причини, които възпират жените да си тръгнат и правят напускането трудно за тях, въпреки дълбокото им убеждение, че именно така трябва да постъпят. Започваме тази глава с кратък преглед на пречките, поради които жените се въздържат от прекъсване на интимните си връзки.

Веднъж щом си изясните какво ви задържа и как може да се справите със съответното препятствие, следващата крачка е да решите как именно да напуснете. Звучи простичко и неотвратимо, но, естествено, обикновено не е така. Ще ви се наложи да мобилизирате всичките си сили и да преодолеете вътрешните си задръжки (не всеки може да бъде праволинеен, самоуверен и решителен), а евентуално и да се преборите с опитите на мъжа да попречи на напускането ви.

И най-сетне, щом вече сте напуснали връзката, сигурно ще искате да удържите, а не да се върнете обратно и после да трябва пак да си тръгвате. Но знайте, че понякога това може да бъде много трудно. Вероятно ще изпитвате различни смесени чувства. Преходните състояния са винаги тежки, а и мъжът сигурно ще предприеме редица стъпки, за да ви задържи и върне. Не се поддавайте на изкушението. Много жени споделят, че повторното напускане (или дори третото, четвъртото) е много по-трудно, а не по-лесно, от първото.

Какво ви задържа?

В предишната глава разгледахме реалните, практичните фактори, с които трябва да се съобразите, когато решавате дали да прекъснете интимната си връзка. Тук ще се спрем на някои изцяло нерационални, непрактични причини, поради които жените остават в съжителства, с пълното съзнание, че те са неблагоприятни и дори вредни за тях.

Страх от самотата. Когато в продължение на години сте споделяли дните и нощите си с някой непоносим негодник, идеята да останете сами вероятно ви се струва привлекателна. Но колкото повече наближава моментът да я осъществите, толкова повече тази перспектива губи съблазнителността си. Започват да ви идват на ум всички онези оплаквания на вашите самотни приятелки от потискащата ги самотност, на които преди сте съчувствали, без обаче да го приемате лично. Много жени се обвързват и/или остават обвързани, просто защото перспективата да живеят, все едно с кого, им се вижда много по-благоприятна от ужасяващата престава за живот в тотална самота. Когато наближи моментът да напуснете връзката, може неволно да започнете да си спомняте всички самотни вечери и нощи от преди появата на мъжа в живота ви.

Дори ако съумеете да скъсате и да напуснете, това не означава, че сте се измъкнали. Въображаемата ви самота става напълно реална. Първоначално е възможно дори да ви донесе облекчение. Но повечето жени нямат изградена така наречената „мрежа за подкрепа“ от близки и приятели, които да са готови да запълнят зейналата празнота и да са на разположение, когато жената има желание да се види с хора. За изграждането на подобна мрежа е необходимо време (което обаче в повечето случаи жената е отдавала изцяло на мъжа и на дома си), а липсата й в труден преходен период увеличава още повече мъките на самотата и създава усещането, че така ще бъде вечно. Имайте предвид, че в този момент сте силно уязвими и податливи за помирение с мъжа, когото сте напуснали, без за тази ваша склонност да се върнете, да има каквато и да било друга причина, освен желанието ви да облекчите моментите си усещания за самотност и изоставеност.

Най-ефикасните оръжия за борба с този страх са перспективата и подкрепата. Направете всичко възможно да видите положението си в перспектива. На моменти наистина ще се чувствате самотни и ще копнеете за компания, за каквато и да било компания. Но невинаги ще бъдете самотни. Дори ако в живота ви не се появи скоро друг мъж (ако предположим, че поради някаква причина го искате), може да подновите контактите си с приятели и роднини, а също и да върнете към живот интересите си, които през изминалите години сигурно сте напъхали в килера. Като имате предвид всичко това, започнете да изграждате мрежата си за подкрепа (ако изобщо ви е възможно) още преди да сте напуснали проблемния си партньор. Подновете занемарените приятелства. Сближете се отново с роднините си. Започнете да правите неща, които винаги сте искали да правите, но все сте отлагали. Жени, минали по този път, често са ни казвали, че най-противопоказното за справянето със самотата е да си позволиш и оставиш свободно от занимания време, защото тогава започваш да я усещаш и да мислиш за нея.

Чувство за безполезност. Може би сте били подценявани толкова дълго и толкова често, че сте повярвали в отрицателните неща, които партньорът ви е казвал за вас (глупачка, плашило, кучка). Просто защото сте живели дълго време с мъж, който се е държал лошо към вас, вие сте си втълпили, че явно не заслужавате нищо по-добро. Заслужавате ли наистина да бъдете щастливи? И дали изобщо някой ще поиска да бъде с вас, дори само като приятел?

Колкото по-скоро се обградите с хора, които ви ценят, като междувременно започнете да се отнасяте по-добре към самите себе си и активно да отпъждате отрицателните внушения за личностните си качества и достойнства, без да забравяте да си повтаряте вашата нова мантра — „Той е задникът, не аз“ — толкова по-бързо ще преодолеете тази пречка към нормалния живот.

Чувство на отговорност за него. Независимо от факта, че той се е държал деспотично с вас, че ви е лъгал, изневерявал ви е и/или ви е използвал и е злоупотребявал с вас финансово, сексуално и емоционално, вие пак се притеснявате дали няма да му е трудно и дали всичко с него ще е наред. Мнозина биха нарекли тази тенденция с многофункционалната модна дума „съзависимост“. Терминът е точен дотолкова, доколкото показва, че вие сте съсредоточили целия си живот, желанията и решенията си около щастието и удобството на друг човек.

Несъмнено, подобно нещо ви звучи невъзможно и смятате, че е израз на пълна безхарактерност, но знайте, че тази тенденция е широко разпространена. Затова е добре да се подготвите и за такива чувства. Сигурно фактът, че ви губи, наранява мъжа, но не е болка за умирачка. Пък и напускането ви е пряко последствие от неговото поведение, а не просто жесток и безчувствен акт от ваша страна. Той е голямо момче. Може да се грижи и сам за себе си (независимо че в някои случаи се е показвал напълно безпомощен, докато сте били заедно). Ако ли пък не може, има голяма вероятност много скоро да си намери друга, която да поеме вашите задължения.

Чувство за вина. Чувството за вина се явява като страничен ефект на свръхотговорността. Възможно е да ви се струва, че правите нещо лошо спрямо него и затова заслужавате да страдате. Дори много добре да знаете, че подобни чувства са нерационални, това с нищо не променя нещата. До известна степен може да си помогнете да запазите верния си поглед към ситуацията, като си напомняте, че повечето хора се чувстват виновни не поради нещо, което са направили или не са направили, а просто защото са свръхотговорни и това чувство им се отдава с лекота. Изключително важно е да съумеете да разграничите болката и неудобството, които ви причинява това чувство, от нуждата да изкупите въображаемата си вина (като се върнете, не отстоявате докрай интересите си при развода, продължавате да се виждате с него след раздялата). Ако не успеете да прогоните това чувство от душата си, то поне на всяка цена се опитайте да го овладеете и не му позволявайте да предопределя действията и решенията ви. Постепенно то ще отзвучи от само себе си. А ако ви измъчва твърде силно или ви се струва, че продължава твърде дълго, може да потърсите специализирана помощ. И не забравяйте, че ако останете с мъжа, ще се чувствате все по-потиснати и все по-зле.

Инертност. Колкото и лошо да е дадено положение, винаги е по-лесно човек да го понася, живеейки ден за ден, отколкото да предприема активни действия, за да го промени. Движите се сякаш по утъпкан коловоз, където времето тече по свои си закони и който се самоподдържа. И за да промените нещата, ще са ви нужни усилия, решимост и способност да устоявате на опитите на инертността да ви накара да се откажете. А ако вече сте депресирани, изпепелени и изтощени до крайност, начинанието може да ви се струва просто невъзможно.

Но не изпускайте от погледа си наградата, която ви очаква в края на пътя. Напредвайте стъпка по стъпка. Днес направете каквото можете, пък за утре ще се тревожите утре. (Дали не забравяме някое друго клише?) Знайте, че ви е необходимо предварително да се подготвите за сблъсъка с това препятствие, да се настроите и мобилизирате за упорита ежедневна битка с него, като освен това си набележите награди и начини за окуражаване, с които междувременно сами да повдигате собствените си дух и борбеност.

Всички пречки, с които се сблъсквате, след като решите да напуснете връзката, се основават върху изградените навици за междуличностно общуване между вас и партньора ви, установени и утвърдили се по време на дълговременното ви съжителство. Често именно тези навици определят същината на интимната ви връзка. И двамата възприемате определени роли — грижовник, подчинен, спасител — от които често е много трудно да се отърсите (най-вече защото сте ги усвоили още в детството си, в родното си семейство), колкото и неблагодарни да са те в крайна сметка. Чувствате, че се справяте добре с тази си привична роля и не сте сигурни, че ще можете ефективно да изпълнявате някаква друга.

Ще се спрем само накратко върху различните начини, по които бихте могли да противодействате на пречките по пътя ви към прекъсване на връзката, но с това не искаме да омаловажаваме тяхната сила, нито пък да опростяваме методите за ефективното им преодоляване. Но ако решим да ги разгледаме толкова подробно, колкото заслужават, вероятно ще се наложи да напишем друга книга. Докато това, което се надяваме да постигнем сега, е да ви отворим очите за капаните, които започват да изникват пред вас, когато решите да напуснете интимната връзка. Защото, веднъж осъзнали какво ви очаква, вие ще може да мобилизирате всичките си защитни и борбени сили, за да преодолеете пречките. Няколкото варианта за справяне с препятствията, които ви предлагаме, са само изходни точки, които да ви дадат представа как да започнете да се опълчвате и да противодействате на капаните, още при появата им. И знайте, че терапията, групите за подкрепа, приятелите и роднините могат да ви помогнат да облекчите бремето при борбата с една, с няколко или дори с всички пречки.

Как да се измъкнете

Мнозина от нас получават първите си представи за интимните взаимоотношения опосредствено, чрез книги, филми и музика. Особено силно е влиянието на попмузиката, тъй като голяма част от ранните ни романтични изживявания (танци, купони в нечия стая в общежитие) минават под звуците на музика. Естествено, попмузиката се променя от поколение на поколение, но голяма част от разработваните от творците й теми са вечни. За жалост, повечето от тях изграждат в нас нереални представи относно същината на интимните взаимоотношения. В този тип песни: хората се влюбват от пръв поглед; момчетата са страхотни, макар и прикрити, романтици, които предано чакат да се появи момичето на техния живот; любовта е единственото нещо на този свят, което има значение и без съмнение ще я познаете веднага щом я срещнете. Малко по-реалистичен поглед към това, което става между момчетата и момичетата, дават песните, посветени на раздялата. Ето например някои показателни заглавия на хитове на попмузиката от шестдесетте и началото на седемдесетте години: „Хващай пътя, Джак“ („Hit the Road, Jack“), „Просто си тръгни, Рени“ („Just Walk Away, Renee“), „Върви, не поглеждай назад“ („Keep on Walking, Don’t Look Back“) и „Ако ще си тръгваш, по-добре тръгни веднага“ („If You Gotta Go, You Better Go Now“).

Да, разбира се, това са все неща простички и доста повърхностни. Но пък именно простичкият и лесен начин най-добре ще ви помогне да се измъкнете и да не затънете обратно. Просто си тръгнете, не поглеждайте назад, направете го, когато се почувствате готови за това и ясно дайте на мъжа да разбере, че всичко между вас е свършено — ето, това са ключовите моменти, които ще ви позволят да изпълните намерението си по най-добрия за вас начин.

Първото, което трябва да направите, е да осъзнаете какво ви задържа. Преценете кои от вероятно многото причини са най-важни за вас и направете всичко необходимо — осъзнаване на същината им, подкрепа от страна на приятели и роднини, помощ от терапевт — за да разкъсате оковите, които ви задържат.

Дори ако не можете или пък не знаете как именно наистина да решите всички проблеми, ако си тръгнете по най-простичкия и лесен за вас, но окончателен начин, това ще компенсира неумението и незнанието ви и ще ви помогне да се измъкнете, въпреки самите себе си.

Не сте длъжни първо „да поговорите за това“ с него. Неизвестно защо, но наистина голям брой жени са сковани от безсмисленото убеждение, че първо трябва да изяснят нещата с партньора си, да бъдат прями и откровени относно намеренията си, да му обяснят защо точно го напускат. Често обаче това е не само ненужна, но и много вредна идея. Защото ако му кажете какво именно от неговото държание ви е просто невъзможно повече да търпите, той вероятно най-тържествено ще ви се закълне, че ще го промени. Ако му обясните причините, поради които го напускате, това предполага, че ако тези причини изчезнат и той съумее да ви го докаже, ще ви се наложи да останете.

Не искаме да кажем, че трябва да се измъквате на пръсти под прикритието на нощта, а просто, че е добре, ако държите той да узнае причините за настъпилия разрив, да му ги съобщите ясно и недвусмислено, без да позволявате това да става повод за обсъждането им. Пък и подобен разговор и без това е напълно безсмислен, ако той самият не се е досетил до този момент защо го напускате.

От друга страна, има много случаи, когато на жените действително им се налага да напуснат мъжа колкото се може по-потайно. Защото ако той разбере какво се готви да направи жената и кога точно смята да го стори, това би му дало възможност да се опита да й попречи (физически, финансово, правно). Вие най-добре познавате мъжа, с когото живеете. Дали „ще играе честно“ с предоставената му информация? Ако смятате или дори ако се съмнявате, че не — по-добре изобщо не му я давайте. Не забравяйте, че той самият с лека ръка е проиграл всички шансове, които е имал до този момент, да подобри взаимоотношенията ви.

Не е необходимо и той „да се подпише“ под вашето решение. Много жени са ни казвали за един друг проблем, който възниква при задълбоченото обсъждане с мъжа на взетото от тях решение да го напуснат, а именно когато единият от тях, или и двамата, е убеден, че трябва да бъде постигнато съгласие, че прекъсването на връзката им е добра идея. Глупости. Може и да не си давате сметка, но когато му разяснявате всички причини, поради които го напускате, вие саботирате самите себе си. Защото ако той откаже да се съгласи или да признае тяхната основателност, това ще ви парализира. Затова ако той не се съгласява с вашите възгледи за състоянието на взаимоотношенията ви — чудесно. Не спорете. Просто си тръгнете, пък той после нека си мисли, че всичко е станало по ваша вина.

Открийте си „прозорчета за нови възможности“. Дори вече да сте взели решението, може да изчакате, докато настъпи по-подходящ момент, когато ще ви е по-лесно да напуснете. Възможно е да чувствате необходимост да видите още една проява на това, което не можете да понасяте във взаимоотношенията ви, за да се убедите за сетен път в правилността на решението си и да съберете сили да напуснете мъжа. Отлагането на момента може да е продиктувано от намерението ви да се закрепите на подходяща за вас работа, да си разработите мрежа за подкрепа от роднини и приятели или просто да свиквате с мисълта, че ще се разделите с партньора си, а ако наистина направите всички тези неща, те също ще ви вдъхнат кураж и сила да напуснете. Има жени, на които им е необходимо поне един от тези фактори да е налице, за да се почувстват готови да прекъснат връзката.

В други случаи са необходими по-различен вид „прозорчета“. Някои жени чакат, докато той замине извън града или отиде на работа. Други отлагат напускането, докато мъжът получи очакваното повишение в службата, така че издръжката за децата да е по-добра. Трети изчакват, докато се обвържат с нов партньор, още преди да напуснат стария. Въпреки че не подкрепяме последната стратегия, нито пък ви я препоръчваме, ние всъщност не я и осъждаме. Вие може би сте такъв тип жена, която изпитва остра нужда от „меко място за приземяване“, преди да скочи от високата кула. Здравият разум (пък и мнозина терапевти) говори, че прибързаното „рикоширане“ в нова интимна връзка не е сред най-добрите идеи, а често дори си е направо лошо решение. Но това невинаги е истина. Понякога действително е така, но пък сме виждали и много жени, които години наред живеят щастливо с мъжа, заради когото са напуснали предишния си партньор.

Разберете какви са правата ви и какво може да очаквате, когато напуснете. При раздяла на омъжени или безбрачно съжителстващи двойки, заплахи от рода на „Никога няма да видиш и пукната пара от мен“ и „Ще докажа, че не си никаква майка и ще ти взема децата“ са по-скоро правило, отколкото изключение. Затова предварително се посъветвайте с адвокат. Проверете какви са правата ви и какво може да очаквате в смисъл на издръжка за вас и децата, родителски права и правото на мъжа да се вижда с децата. На много от вас този съвет ще се стори излишен, защото това е нещо напълно очевидно, но голям брой жени изобщо не го правят, а позволяват партньорът им да ги наплаши с подобни заплахи. Като знаете какво да очаквате, ще може едновременно и да се подготвите предварително, и да противодействате на опитите на партньора си да ви манипулира с безпочвени закани — нещо, което е наистина изключително популярно сред мъжете.

Тези няколко съвета далеч не изчерпват всички аспекти на темата „напускане по най-лесния начин“. С тях просто искахме да ви покажем, че няма смисъл да се опитвате да го правите „така, както трябва“. Ако играете честно, правите това, което „би следвало да се направи“ и оставате безизкусно открити, честни и прями, вие всъщност разчитате партньорът ви или да постъпи по същия начин, или ако не, то поне да не се възползва от вашата почтеност във ваш (и на децата) ущърб. Събудете се! Тук говорим за лъжци, измамници и безотговорни типове. За мъже, на които им е присъщо да манипулират, да извличат изгода, да постъпват егоистично и да не играят по правилата. Ако последвате нашите съвети, това съвсем не означава, че ще направите компромис със съвестта или с моралните си устои — а просто, че ще постъпите разумно и реалистично (и щадящо спрямо самите вас). Мнозина от тези мъже вярват, че колкото по-дълго ви убеждават да останете, противопоставят се на развода/раздялата или правят всичко възможно, за да превърнат живота ви в ад, след като вече сте се разделили, толкова по-голям шанс има да се върнете при тях. Понякога са прави. Затова направете напускането колкото се може по-лесно за вас самите. И не се връщайте обратно.

Не го правете на два пъти

Да размислите и да промените решението си, щом веднъж вече сте напуснали мъжа, пак да се върнете при него, а после отново да почувствате и осъзнаете, че ви е невъзможно да живеете така и че просто трябва да го напуснете — това си е жив кошмар. И все пак е изключително често срещано явление — дотолкова често, че ние предварително предупреждаваме нашите клиентки, които са в процес на раздяла с партньора си, за вероятността да изпитат подобно изкушение и за последиците от него, ако му се поддадат. Има няколко най-често срещани причини, които са валидни за болшинството подобни случаи (напускане, връщане обратно, опит за повторно напускане):

Смесени чувства. Наистина много малко жени са способни да вземат решение за напускане на интимната връзка, без при това да изпитват смесени чувства. Тяхната амбивалентност се изостря още повече, когато решението вече е взето и осъществено. Смесените чувства са един вид вътрешен спор, който водите със самите вас. Нещо ви говори за предимствата на оставането, друго — за предимствата на напускането. Колкото и силно емоционален да е този вътрешен спор, той остава интелектуален и хипотетичен, докато едната страна не „победи“ и в разглеждания понастоящем случай, вие не се разделите с партньора си.

Сега вече темата — обект на вътрешния ви спор става пределно реална. Онази част от вас, която е изгубила битката и иска да остане, набира сили. Междувременно ви се налага да се справяте „на живо“ с последиците от взетото и осъществено решение, което невинаги протича гладко и безпроблемно, затова и изкушението да се откажете и да се върнете обратно при партньора си е наистина огромно.

Всъщност, вътрешните съмнения и „лашкането“ на ума насам-натам са често срещано явление във всяка ситуация, когато е било взето и осъществено наистина мъчително решение. Най-трудното е да не губите представа за перспективата пред вас. И помнете, че ако решите да останете — и останете — с партньора си, пак ще имате вътрешни съмнения, които обаче в този случай ще ви подтикват да го напуснете. Каквото и решение да вземете, има голяма вероятност да ви измъчват угризения на съвестта. Постарайте се да останете поне до известна степен емоционално отчуждени от тези изживявания и да ги приемате за това, което са — естествена част от неудобствата на прехода, която ще отзвучи от само себе си. Ако решите да облекчите тези свои неприятни изживявания като се сдобрите с партньора си, пак ще изпитвате емоционален дискомфорт и болка, породени този път от безнадеждността на завръщането ви в една неудовлетворителна и нещастна интимна връзка.

Натиск да се върнете. Както вече казахме и преди, сега той ще направи всичко възможно, за да ви спре. Ако знае, че сте склонни да изпитвате чувство за вина, ще дърпа тази струна. Ако смята, че може да ви накара да се засрамите, именно това и ще се опита да направи. Орязване на парите, намесване на децата в личните ви взаимоотношения, каквото и да било, което би ви накарало горчиво да съжалявате за решението си и да се върнете при него — всичко ще е все „игра по правилата“. Ситуация, в която мнозина мъже успяват да постигнат своето. Ако подобни обстоятелства ви накарат да се върнете при него, то знайте, че причините да го сторите са определено неоснователни.

Емоционално страдание. По ред причини ще ви болят и душата, и сърцето, а евентуалното сдобряване с партньора ви несъмнено ще облекчи непосредствената болка — но само за съвсем кратко време. Много скоро отново ще се върнат ужасното чувство и унилостта, с които сте живели години наред — но пък вие толкова много сте свикнали с наличието им, че ще ви изглежда много по-лесно да продължите да се справяте постарому с тях, отколкото с новите предизвикателства, с които сте се сблъскали, живеейки отделно.

Винаги, когато някоя наша клиентка напусне отровния си партньор, ние й казваме: „Ако решиш да се сдобряваш с него, първо поговори с мен. Аз няма да те унижавам, нито пък ще те изоставя и ще подкрепя всяко твое решение, защото в крайна сметка ти най-добре знаеш какво е най-доброто за теб самата. Но просто бих искал да ти напомня защо напусна мъжа си и какво те чака, ако отново се върнеш при него“.

Тази молба звучи доста разумно, но има жени, които се връщат при партньорите си, без да я изпълнят. Дълбоко в себе си те знаят, че връщането си е направо казано лоша идея, но същевременно им се иска да приключат с двоумението относно правилността на постъпката си, с натиска, упражняван от страна на мъжа и със собственото си чувство за вина. Обикновено се озовават пак там, откъдето са започнали (като освен това се чувстват и пълни глупачки, задето са прахосали толкова много време, усилия и емоции, за да постигнат едното нищо). Но има и случаи, когато настъпва истински ад.

Когато напуснала Били, Ени била абсолютно сигурна, че постъпва правилно. Съпругът й непрекъснато я нагрубявал, не откликвал на чувствата й и оставял на нея всичките грижи по дома и децата (въпреки че нейният работен ден бил по-дълъг от неговия). Дори собствените му роднини винаги й повтаряли, че той е пълен задник. Всъщност, още в навечерието на сватбата им, сестра му позвънила на Ени и я посъветвала да го зареже.

Когато казала на Били, че иска да се разделят, той направо обезумял. Заклел й се, че ще спре да пие и че ще се отнася добре с нея. Но тя държала на взетото решение. За нейна изненада, той уважил желанието й. Изнесъл се от дома им, редовно плащал издръжката за двете им деца, посещавал ги и бил много любезен и внимателен към нея. Станал член на „Анонимни алкохолици“ и сякаш наистина се бил взел в ръце. С една дума, всячески се опитвал да поправи стореното, с което преди разрушил връзката им. Не бил отчужден и затворен, споделял с нея чувствата и изживяванията си. За първи път го видяла и да плаче.

След един месец Ени го приела обратно. След още три разбрала, че е бременна. След година нещата били по-лоши от когато и да било преди раздялата им. Когато най-малкото дете навършило две годинки, тя отново му казала, че иска да се разделят. Но този път реакцията му била съвършено различна. Отказал да се изнесе. Нагрубявал още повече и нея самата, и двете им по-големи деца. Вече било нещо обикновено да я удря, а на няколко пъти я пребивал, дори пред децата. А веднъж дори насочил към нея пушка, докато тя събирала багажа, за да го напусне.

Най-сетне го напуснала — след още една година, много побоища и полицейска заповед срещу него да се въздържа от малтретиране, с която той обикновено се съобразявал (защото вече на два пъти го били вкарвали в затвора, когато не я спазил и пребил жена си от бой). Но се озовала с децата на улицата, без пари, без къща и, естествено, без човек, с когото да споделя родителските отговорности и задължения.

Това, разбира се, е краен, но пък не и необичаен случай. Когато един мъж реши да попречи на жената да го напусне, като превърне живота й в ад, той определено може да го направи. Късметът бил на страната на Ени, когато първия път успяла толкова безпроблемно да напусне съпруга си. Но я изоставил втория път. А в повечето случаи го няма никакъв дори веднъж.

Освен съветите, които вече ви дадохме (да се мобилизирате; да призовете на помощ роднините и приятелите си; да се подготвите за това, че известно време ще се чувствате зле; да го направите по най-лесния за вас начин), сега ви предлагаме още два съвета, с чиято помощ бихте могли да се предпазите от повторно затъване, за да не ви се налага пак да се измъквате:

Сведете контактите с него само до минимално наложителното. Ако той беше свестен мъж, вероятно бихте могли да останете приятели и след раздялата си. Но вие вече сте установили, че той не е свестен мъж. Пък и вероятно никога не сте били истински приятели, защото едва ли по собствена воля бихте си избрали за приятел човек с такива качества и с такова поведение, каквито той ви е демонстрирал по време на съвместния ви живот. Всеки контакт с него ще ви държи повече или по-малко свързани. Дори ако го отпъждате с ругатни и напомняния какъв мръсник е, това пак ще ви обвързва с него, защото ще събужда във вас известни чувства. А то е опасно поради две причини: първо, възможно е той да тълкува дори най-отрицателните ви изявления като един вид доказателство, че не сте го отрязали окончателно, и това да го накара да храни известни надежди за сдобряване (и да упорства с преследванията си); и второ, вие всъщност продължавате да му играете по гайдата, вместо веднъж завинаги да му тръшнете вратата под носа и да продължите живота си необезпокоявани.

Ако нямате деца, решително ви препоръчваме изобщо да прекъснете всякакви контакти с него. Ако ви се обажда по телефона — затваряйте още щом чуете гласа му. Ако звъни на вратата — кажете му да се маха, но без да му отваряте. Ако не си тръгне или ако дойде отново — обадете се в полицията. Това може да ви се стори твърде крайно, но разберете, че той трябва да схване посланието ви веднъж завинаги: „Свърших с теб. Окончателно“.

Ако имате деца обаче, нещата са по-сложни. Трябва, естествено, да се държите възпитано, не го оплювайте пред децата, а когато се виждате, разговаряйте само и единствено по въпроси, свързани с тях, с финансовата им издръжка или с графика на посещенията му. Не обсъждайте предишните си взаимоотношения, не споделяйте нищо от сегашния си личен живот и изобщо отбягвайте всякакви теми, освен вече споменатите три.

Всеки контакт с бившия партньор ви прави уязвими. Много жени казват, че им е трудно да бъдат толкова „подли“, та да последват тези два съвета. Но ако се съобразите с тях, това съвсем не означава, че постъпвате ПОДЛО, а просто, че твърдо отстоявате своето решение и желаете да има пълна яснота по въпроса. Съвсем сигурно е, че бившият ви партньор няма да разбере друг тип поведение и ще изтълкува любезността ви като намек, че му давате още един шанс.

Ако наистина смятате, че се е променил, наблюдавайте го отдалече доста дълго време, преди отново да се помирите с него. Ако действително се е променил, тази промяна няма да е от ден до пладне, а ще се запази, както биха се запазили и чувствата ви един към друг. Една година изпитателен срок звучи разумно, докато шест месеца вероятно са твърде малко. Междувременно продължавайте да вървите по избрания от вас път и да устройвате новия си живот, като поддържате колкото е възможно по-малко контакти с него. Той сигурно ще се опитва да ви убеди, че няма как да разберете дали се е променил, ако не прекарвате поне известно време заедно. Може и така да е, но дори да е истина, връщането обратно е твърде рисковано решение. За вас не е кой знае каква загуба това, че сте далеч от него. Ако имате деца, той ще им липсва, но затова пък ще наблюдавате промените в него посредством държанието му към тях (времето, което им посвещава, финансовата му помощ, начинът му на общуване с тях). Ако в разстояние на година и повече той неотклонно показва чрез децата, че вече е много по-различен от преди, тогава и вие може да започнете да се виждате от време на време с него, за да разберете дали и с вас ще се държи поновому.

Като ограничите до минимум контактите и изисквате от него нееднократно да доказва, че действително се е променил, това са два наистина добри начина да си спестите повторното преминаване през целия процес на раздялата. А подобни мъчителни изживявания си струва да бъдат избегнати.

Четвърта част
Как да се справяте с тях (и може би да ги промените)

Единайсета глава
Директният подход (и защо той обикновено се проваля)

Колкото повече се променят нещата,

толкова повече си остават все същите.

Френска поговорка

А сега се подгответе за обсъждане на нелекия въпрос как може да се справите с един отровен мъж. Следващите няколко глави са разработени въз основа на две изходни положения: първо, изяснили сте си, че интимният ви партньор отговаря на посочените от нас критерии за човек, с когото е по-добре да не се обвързвате; и второ, въпреки това обаче сте решили да останете с него. Много жени избират втората възможност, а ние в никакъв случай не настояваме, че тя е непременно лоша и недопустима. Защото, колкото и да ви прозвучи не по холивудски, но в истинския живот, освен любов и дори просто добро взаиморазбирателство, интимните взаимоотношения включват и още много други, най-различни компоненти.

И нещо повече, има огромна разлика между това да сте безпомощно уловени в капана на една безизходна връзка с отровен мъж и съзнателния избор да останете с такъв партньор, след като внимателно сте обмислили и преценили собственото си положение. Защото във втория случай, ако получите някаква нова информация, винаги може да преразгледате решението си и да го напуснете. Дори самото решение да останете може да ви вдъхне много сила. То може да ви помогне да преориентирате живота си, като съсредоточите усилията си към вас самите, като ги насочите към подобряване на собственото си положение във връзката и намалите отрицателния стрес, натрупан във вас поради манипулирането от страна на партньора ви.

Но ви молим, докато четете следващите глави, да не забравяте и първото изходно положение. Защото в тях не обсъждаме начини за общуване с разумни, зрели и уравновесени мъже. Напротив, говорим за това как да се справяте с проблемите, създавани от неразумни, незрели и лъжливи типове. Завоалираните, манипулативни, потайни методи не са най-подходящият начин за общуване с интимния партньор. Но често именно към тях трябва да прибегнете и да се придържате, когато си имате работа със задник.

И все пак, директните и разумни подходи към този тип мъже не са непременно обречени на провал, особено пък ако не сте ги използвали до този момент и освен ако не сте ги приложили както трябва. Отстояването на собствените права, преговорите за постигане на компромис и определянето на стриктни граници между приемливо и неприемливо поведение са три успешни начина за подход към трудни партньори. При два от тях — отстояването на собствените права и определянето на стриктни граници — не ви е необходимо съучастието на мъжа, за да опитате да ги приложите. Колкото до третия — знайте, че и най-проблемните мъже са склонни да преговарят, ако са наясно, че има какво да спечелят (или да загубят). Гледайте на тези три подхода като на експеримент. Ако доведат до положителни резултати — чудесно. Ако ли не — е, има и други подходящи стратегии.

Отстояване на собствените права

Вече от доста години насам, жените постепенно се учат, че им е необходимо да отстояват по-настоятелно собствените си права. И те го правят. Възправяйки се в защита на самите себе си и откровено изказвайки мнението си по различните проблеми, жените се изтръгват от оковите на плахата покорност. И все пак, когато им се налага да общуват с мъже, като описаните в тази книга, това невинаги води до очакваните резултати.

При взаимоотношения с проблемни интимни партньори отстояването на собствените права става по три начина: настоявате да получите това, което искате; отказвате това, което не искате; показвате му как се чувствате, когато той прави определени, нежелани от вас неща. И чрез трите начина вие всъщност му казвате: „Ето, това ме кара да се чувствам добре и ме прави щастлива, а това ме кара да се чувствам неудобно и ме прави нещастна“. Няма никакви гаранции, че така ще го накарате непременно да прави онова, което желаете, но поне ще му осигурите възможност да го направи, давайки му ясно да разбере вашето отношение и мнение по въпроса. Ако този подход не доведе до положителен резултат, това означава или че за партньора ви е изключително важно да прави всичко така, както той си е наумил, и/или че вие и връзката ви не са приоритет за него. Но независимо от всичко, откритото поставяне на въпроса поне ще ви покаже как точно стоят нещата между двама ви.

Настоявате да получите това, което искате. Този аспект на отстояването на собствените права е наистина толкова простичък, колкото и изглежда. Независимо дали става дума за най-обикновени неща — например какво искате за вечеря или къде искате да прекарате ваканцията — или за съществени за вас въпроси — например какво очаквате да получите от емоционална гледна точка при взаимоотношенията с партньора ви — дори със самото открито изразяване на своите искания, вие вече отстоявате собствените си права. Изразявайте се ясно и недвусмислено. Не се старайте да щадите чувствата му. Не се опитвайте да направите нещата по-безопасни за вас, ако се боите, че ще се почувствате наранени при евентуално отхвърляне на желанията ви от негова страна.

Изкажете исканията си простичко, не преигравайте, не правете сложни постановки. Както ще видите и по-нататък, колкото повече се обяснявате и изяснявате, толкова по-голяма власт давате на партньора си (защото в такъв случай сякаш се извинявате за това, че изобщо имате някакви искания и желания или сякаш е наложително да има основателна причина, за да изпитвате и изразявате чувства). Ето няколко примера, които биха били подходящи за някои от описаните по-рано ситуации:

„Искам да се съветваш по-често с мен относно решенията, които вземаш.“

„Искам да си намериш постоянна работа на пълен работен ден, а не непрекъснато да започваш някакъв нов бизнес.“

„Искам да прекарваш повече време вкъщи, с мен и децата, и по-малко да излизаш с приятелите си.“

Подобни желания звучат почти глупаво, толкова очевидно необходими за връзката са изказаните в тях искания. И все пак, те често остават премълчани. Причините? Вероятно не желаете да признаете, дори пред себе си, доколко лоши всъщност са нещата между вас двамата, или не искате да чуете отрицателния му отговор или несъстоятелните му обяснения.

Едва ли би могло да се каже нещо повече по този въпрос. Ако поради една или друга причина, все още не сте казали на партньора си какво точно искате, определено си струва да опитате. Направете го ясно, недвусмислено и без каквито и да било обяснения. Най-лошото, което може да ви сполети, е да получите потвърждение на страховете си (че на него не му пука за вашите желания, че не може или не иска да се промени или че ще се съгласи с вашите искания, но после ще си кара постарому).

Отказвате това, което не искате. Този начин за отстояване на собствените права също е безкрайно простичък — е, поне на теория.

Той: Искам да напусна работата си, да изтегля парите от пенсионния ни фонд и да купя бар.

Вие: Не.

Той: Аз решавам как да се харчат и разпределят парите.

Вие: Не.

Той: Ти нищо не разбираш от тези неща и просто не знаеш какво говориш. Ще стане както аз кажа.

Вие: Не.

Не се обяснявайте. Не изтъквайте доводи. Не се извинявайте за несъгласието си. Не капитулирайте в името на семейния мир. Не си мислете, че ви е „позволено“ да казвате „не“, само когато имате основателни причини (или такива, които той би възприел). Имате пълното право да отказвате и край, точка по въпроса.

Помнете, че той спокойно може и да не се съгласи с вашия отказ или с желанията ви. Възможно е да откажете нещо, но той въпреки всичко да постъпи както си е наумил. Но поне и двамата ще сте наясно какво е вашето становище по въпроса. Така по-късно няма да съжалявате, че не сте изказали мнението си относно едно или друго негово решение, а и той няма да има възможността да се оправдава с това, че и вие сте били съгласни да постъпи по един или друг начин.

Ясно изразявате какво ви харесва или не ви харесва. Някои жени смятат, че когато двама души се обичат, те просто трябва да си четат взаимно мислите. Други се боят, че ще наранят чувствата на партньора си, ако изкажат собствените си чувства. Каквото и оправдание да сте си измислили за пред самите себе си, за да премълчавате това, което изпитвате, знайте, че просто не може да си позволите подобно поведение, ако сте обвързани с мъж, който ви използва или който не се досеща и няма рецептори за вашите чувства.

Разковничето за този тип отстояване на собствените права е в поемането на отговорност за това, как се чувствате лично вие. И то не с фрази от рода на „Не би следвало да излизаш всяка вечер с приятелите си. Не е честно“ или дори „Наистина ми писна всяка вечер да не се прибираш след работа“. Да отстоявате правата си и да поемете отговорност за собствените си чувства означава да кажете, например, „Когато не се прибираш всяка вечер, аз се чувствам наранена и се ядосвам, защото по такъв начин ти ми показваш, че не означавам нищо за теб“.

Възможно е тази фраза да ви звучи мекушаво, но в действителност не е така. Чрез нея вие му казвате ясно и недвусмислено как се чувствате и защо. Не поставяте на обсъждане дали това, което прави е правилно или не, а просто му давате да разбере съвършено точно как ви се отразяват неговите постъпки. В другите случаи той може да оспорва вашето мнение по въпроса („Не би следвало да правиш така. Не е честно.“) или усещанията ви („Вече не те е грижа за мен.“). Докато в този случай той просто няма как да оспорва чувствата ви. Ако се чувствате наранени, или ядосани, или тъжни — само и единствено вие имате думата по въпроса. На него може и да не му пука, но ако му дадете ясно и недвусмислено да разбере какво изпитвате, той поне има възможност да промени държанието си, така че да не ви наранява. Ако мъжът е задник, по всяка вероятност изобщо няма да се възползва от предоставената му възможност, но поне ще знаете, че го прави съзнателно, а не поради незнание.

Преговори за постигане на компромис

Когато партньорите предприемат заедно консултации по междуличностните взаимоотношения в двойката — освен при остра криза (например любовна афера) или при сериозни проблеми на единия от тях (например алкохолизъм, хронични лъжи) — едно от основните неща, на които се учат, е как да водят един с друг преговори за постигане на компромис. Това е умение, което всички двойки трябва да притежават, а за жалост повечето не го владеят. Но за да се преговаря ефективно са необходими две страни. Ето защо, ако проблемният мъж не желае да преговаря, този подход се обезсмисля напълно. И все пак, това че той е доказан задник не означава непременно, че е неспособен да се опита да прояви добра воля и да положи усилия за подобряване на взаимоотношенията с партньорката си. В действителност, проявата на подобна добра воля от страна на такъв мъж е нещо доста невероятно, но пък може и да се случи.

Преговарянето за постигане на компромис е процес, който дава възможност на двойката да преодолее различията между двамата партньори, като в крайна сметка позволява на всеки от тях да се почувства удовлетворен от резултата, постигнат благодарение на договорените взаимни отстъпки и компромиси. Тоест, при процеса на преговаряне не става дума за победа или загуба, нито за това единият от партньорите да успее да убеди другия в правилността на своята позиция. Преговарянето е процес, при който се предприемат серия последователни стъпки, за да бъде постигнат желаният резултат. Ето кои са тези шест етапа на преговорите за постигане на компромис.

1. Определяне и поставяне на проблема. До голяма степен както беше и при обсъждания преди процес за вземане на решение, преговарянето за постигане на компромис също трябва да започне с изясняване на предмета на преговорите. Обикновено, единият от партньорите има проблем и именно той трябва да го постави за обсъждане на „масата за преговори“. Например възможно е вашият проблем да е физическите наказания, които прилага съпругът ви при възпитаването на децата. Първата стъпка за започване на преговори с него по този проблем е да му го кажете.

2. Излагане на собствената позиция по проблема. Може, например, да кажете: „Смятам, че твърде често и твърде лошо биеш децата и те започват да се страхуват от теб“. На това той може да отговори: „Те трябва да са наясно, че непослушанието води до неприятни последици. Ти си прекалено мека с тях. А на тях изобщо не им пука какво им приказваш. Докато добрият пердах от време на време им прави впечатление“.

Понякога преговорите приключват още на това ниво. Ако единият от вас не е напълно убеден в правотата на своята позиция или пък просто не е наясно с чувствата на другия по въпроса, това ще е втората и последна стъпка от процеса на преговаряне. И за да продължим с вече взетия пример, мъжът би могъл да отговори, да речем, така: „Не знаех, че възприемаш нещата по този начин. Родителите ми бяха привърженици на суровите физически наказания и не бих казал, че това ми се е отразило зле. Но пък нямам нищо против да опитам и други възпитателни методи“. В действителност, подобен отговор е по-вероятен при някои по-незначителни разногласия, но все пак е възможен.

Друг сценарий, при който това може да се окаже и последната стъпка в процеса на преговорите, е когато позициите на двама ви всъщност не се различават особено много. Ако майката от нашия случай по принцип не е изцяло против физическите наказания, а бащата от своя страна е готов да ги посмекчи, то преговорите ще приключат на това ниво.

3. Обмисляне на отстъпките, които всеки от вас е готов да направи за сближаване на позициите. Ако проблемът не е решен на втория етап от преговорите, то се постарайте наистина да разберете позицията на партньора си и обмислете какви стъпки сте склонни да предприемете, за да доближите вашата собствена позиция към неговата (като това не бива да ви изпълва с чувството, че правите нещо, което не искате да правите). Но, естествено, от него се изисква да положи същото усилие. Започнете открит диалог в тази насока и се постарайте да приближите колкото е възможно повече позициите си. В нашия пример съпругата би могла да каже например: „Готова съм да бъда по-строга към децата и да им налагам повече наказания, така че да разбират последиците от постъпките си, ако ти се откажеш от физическите наказания“.

Не заемайте отбранителна позиция, ако партньорът ви не хареса или не приеме направеното от вас предложение. Помнете, че на този етап основното е да си предлагате и да обсъждате различни варианти. Ако един от тях не удовлетворява някой от вас, карайте нататък. Опитайте друг вариант. Ако съумеете да запазите спокоен тон на диалога, този етап на последователни предложения в крайна сметка ще доведе до удовлетворително и за двама ви решение.

Много често процесът на преговорите се проваля на втория или на третия си етап, ако единият от партньорите се заинати и не иска да отстъпи нито крачка от собствената си позиция, като същевременно всячески се опитва да пречупи другия и да го принуди да отстъпи. Ето защо е важно да изложите своята позиция кратко и ясно, да не се впускате в защитни тиради, нито да я преразглеждате, а спокойно и добронамерено да търсите и предлагате приемливи за вас начини за приближаването й към позицията на партньора си (като очаквате и изисквате и от него същото).

4. Раздвижване на мозъка. Ако до този момент не сте съумели да постигнете приемливо и за двама ви решение, налага се да раздвижите мозъците си. Това е процес, при който и двамата се стараете да сложите на масата за преговори колкото се може повече идеи за решаване на възникналото между вас противоречие. Правилата са следните: количество, не качество (не си налагайте никаква автоцензура — може да стане така, че именно някоя идея, която ви се е струвала „глупава“ или „откачена“, да даде ключа за постигане на желаното решение); никакви спорове или критични разисквания на индивидуалните идеи по време на този процес (защото това ще спре творческия полет на мисълта ви и ще породи караници); освободете мозъците си от всякакви задръжки и бъдете колкото се може по-изобретателни.

След като сте изчерпали докрай творческия си капацитет и сте нахвърляли всички хрумнали ви идеи, започнете — всеки поотделно — да измъквате от общия куп онези от тях, в които ви се струва, че има хляб (правете комбинации от две или повече различни идеи), а после сравнете и внимателно огледайте така съставените два списъка. И пак ще кажем: не се вкопчвайте сляпо в собствените си идеи. Стремете се към широта на погледа.

5. Quid pro quo. Quid pro quo означава (приблизително) „едно за друго“. Ако първите четири етапа не са довели до желаното споразумение, опитайте да го постигнете чрез тази алтернатива. Възможно е единият от вас да е готов да се „предаде“ и охотно да отстъпи от позицията си по този проблемен въпрос, ако за сметка на това получи нещо в замяна, в някоя друга област на взаимоотношенията ви. Например, за да продължим с нашия пример, съпругът може с готовност да се откаже от физическите наказания на децата, ако съпругата му е съгласна да наема по-често детегледачка на час, така че двамата да излизат по-често заедно. Възможно е двата въпроса — обект на „размяната“ изобщо да нямат никакви допирни точки, стига само никой от вас да не се чувства измамен или „победен“.

6. Приложете на практика постигнатото споразумение и проследете какви ще са резултатите. Ако по време на който и да е от предишните пет етапа на преговорите постигнете компромисно решение на проблема, остава да се разберете от кога именно да започнете да го прилагате. Възможно е да ви се струва елементарно, но много често недоразуменията относно това дали новата програма трябва да започне незабавно и изведнъж, или ще бъде разсрочена в рамките на няколко седмици може да минират и в крайна сметка да провалят постигнатото дотук. Ето защо е необходимо да се договорите за твърди срокове и редовно да обсъждате как протича на практика планът ви. Възможно е на единия от вас да му се струва, че сега вече всичко е тип-топ, докато другият да е разочарован и обладан от чувство за провал. Помнете, че новият ви план е един експеримент и се постарайте той да се възприема като успешен и от двама ви.

Разбира се, този етап невинаги ще протича гладко, пък и невинаги ще доведе до удовлетворителни резултати. Възможно е да има области на силни и напълно допустими разминавания между ценностните системи и приоритетите ви и именно те да се окажат непреодолими. Целият процес се проваля най-често, защото не е бил проведен правилно (в тази насока специалист терапевт би могъл много да ви помогне) или защото някой от вас двамата всъщност не полага никакви усилия (странно, кой ли?).

Определяне на стриктни граници (и строгото им съблюдаване)

Определянето на границите между приемливо и неприемливо поведение е нещо много различно от отстояването на собствените права. Когато отстоявате самите себе си, вие изказвате ясно и открито на партньора си чувствата и мислите си относно поведението му. Давате му възможност да промени държанието си, така че да ви направи по-щастливи и да ви накара да се чувствате по-уютно в интимната връзка. Но не се опитвате да контролирате поведението му активно и агресивно.

Когато обаче определяте границите между приемливо и неприемливо поведение, вие се държите именно така. Казвате: „Трябва да направиш еди-какво си, ако ли не — аз ще направя еди-какво си“. По този начин бихте постъпили с някой по-необуздан подрастващ или с непослушно дете. Прибягвайки към определяне на граници, вие всъщност си признавате пред самите себе си, че не можете да се справяте ефективно с партньора си и да общувате с него като възрастен с възрастен. Той или е неспособен да води разумен разговор, да обсъжда проблемите и да преговаря за постигане на компромиси, или не може да му се вярва, че ще изпълни своята част от споразумението (освен ако не бъде сплашен с неприятни последствия, в случай че не го спази). Тъжно е да си принуден да приемеш подобно нещо за интимния си партньор. Но пък ще бъде направо съсипващо за връзката ви — а и за вас самите, ако си затваряте очите за очевидното и се преструвате, че насреща си имате разумен, грижовен и отговорен човек.

Когато определяте стриктните граници между приемливо и неприемливо поведение, трябва внимателно да обмислите своите приоритети и всичките си ходове. Ако се опитвате да наложите контрол върху твърде много неща едновременно, това в крайна сметка ще размие влиянието ви и ще се окаже, че всъщност нищо не контролирате. Спрете се върху един или два поведенчески навика на партньора си — онези, които са абсолютно неприемливи за вас, а всички останали оставете настрани. Проблемите, върху които сте решили да наложите стриктни граници, трябва да са едновременно и значими, и специфични (така че и двамата да сте наясно дали той се променя или не в резултат на поставените от вас условия) — например физическо или словесно малтретиране на вас и/или децата, интимна връзка с друга жена, отсъствията му от дома, харченето на пари. Списъкът на вероятни проблеми е наистина безкраен, но ви е ясно какво имаме предвид.

Колкото до самия момент, когато ще осведомите партньора си за определените от вас граници, подберете го така, че и двамата да сте напълно спокойни и разумно мислещи. Не поставяйте на партньора си ултиматум в разгара на някоя кавга или точно когато сте го хванали „на местопрестъплението“. Изчакайте, докато и двамата се поуспокоите. После му изложете решението си направо, ясно и категорично: „Ако продължаваш (да ме обиждаш пред децата, да ме лъжеш къде ходиш и какво правиш, да се връщаш посред нощите пиян…) аз ще…“. Номерът е какво именно „ще…“. Не го заплашвайте, че ще сложите край на връзката ви, освен ако не сте твърдо решени и не сте напълно подготвени да го сторите. Всякакви други възможни варианти не са толкова кардинални и значими, затова е необходимо внимателно да ги обмислите и подберете. Постарайте се да бъде нещо, което действително е важно за партньора ви (например да разделите финансите, да не го придружавате в обществото). Ако това, което сте подбрали като граница, би трябвало да е от значение за него, но в действителност изобщо не го засяга, то е напълно очевидно, че този подход става безсмислен и няма да доведе до никакво подобрение. По принцип, ние не препоръчваме лишаване на партньора от секс или наказване с мълчание. Но пък от друга страна, ако той се държи зле, вашето нежелание за сексуален контакт, за разговор или за каквато и да е форма на общуване с него е напълно естествено.

Защо директният подход не помага: Те не играят по правилата

В повечето случаи това, което препоръчват книгите за самопомощ в областта на междуличностните взаимоотношения в интимната двойка, са различни начини за директен и открит подход към проблема до голяма степен подобни на тези, които разгледахме току-що. Съществува голямо разнообразие от методи за директен подход и всички те са изпитани и доказано ефективни — но само в случаите, когато човекът отсреща е поне до известна степен открит, прям, мотивиран за промяна и освен това не е безразличен към вашето отношение към съвместния ви живот. Но мъжете, за които говорим в тази книга, изобщо не са такива.

Когато имате насреща си партньор, който е загрижен за вас и връзката ви, то тогава директният подход ще му покаже как да ви направи щастливи и удовлетворени. Но приложен към мъж, който се интересува единствено от това как да ви контролира и тиранизира, как да се измъква безнаказано от отговорност или как да удовлетворява само своите лични нужди, същият директен подход няма да има никакъв друг ефект, освен да му разкрие допълнителни начини да ви наранява, манипулира и контролира.

При взаимоотношения с разумен мъж, това че ще му покажете как се чувствате и какво е от значение за вас е все едно да дадете на партньора си по бридж да разбере какви карти държите. Защото сте в един отбор и това познание ще е от полза и за двама ви. Когато обаче става дума за отровен мъж, то е все едно да покажете картите си на своя противник в игра на покер, преди да си направите залога. В този случай двамата сте противници и подобна информация ще е от полза за него, а на вас ще се отрази доста зле. Затова е необходимо да бъдете крайно внимателни, когато прилагате някой директен подход — например отстояването на собствените права — към отровен мъж. Защото той може не само да не ви помогне, но и чувствително да влоши нещата за вас.

Нека подчертаем задължителните условия, при които има някакъв шанс методите за директен подход да доведат до положителен резултат:

• Ако мъжът се бои да не ви изгуби и цени връзката ви (или поне има нужда от нея).

• Ако това, което предприемате, е наистина коренно различно от всичко до този момент.

• Ако неотклонно и стриктно прилагате избраните стратегии и ги спазвате независимо от последствията, до които биха довели.

• Ако сте толкова спокойни и невъзмутими, доколкото изобщо ви е възможно, когато прилагате избраните методи за директен подход. (Емоционалната реакция от ваша страна кара околните да възприемат нещата като временно хрумване или като опит да спечелите спора).

Но дори ако всички тези условия са налице, има голяма вероятност методите за директен подход по-скоро да се провалят или да окажат само кратковременен ефект (страхът, че ще ви изгуби отзвучава, а старите навици трудно умират). И все пак, нищо не губите да опитате да ги приложите, стига само вие самите да ги възприемате като експеримент, а не като панацея, и да сте подготвени за евентуален ответен огън от страна на проблемния мъж. Когато говорим за „експеримент“ и „подготвеност“, имаме предвид, че трябва да съзнавате, че на ваше разположение има и други, не толкова директни методи, и освен това да имате желанието и да сте способни да ги използвате. Нека сега обсъдим накратко защо е разумно да си послужите с тези не толкова директни методи за подход към отровния мъж.

Дванайсета глава
Създайте ваши собствени правила

Ако искаш добро обслужване — обслужи се сам.

Испанска поговорка

„Скъпата Аби“[1], Джон Грей, мнозина специализирани в тази област терапевти и различните други гурута[2], раздаващи персонални съвети, непрекъснато и настоятелно предписват да се спазват напътствията, на които се спряхме в предишната глава. Обобщено накратко: Бъдете честни и открити. Играйте по правилата на „доброто“ общуване. Опитайте се заедно да преодолеете проблемите и да си подобрите взаимоотношенията.

Но ако партньорът ви не само действа неразумно, но и категорично отказва да слуша какво му говорите или дори не иска да признае, че има някакъв проблем, играенето по правилата доникъде няма да ви доведе. Или ще ви отведе направо на дъното. Замислете се над следната японска народна приказка:

Веднъж една селянка копаела на оризището си, а то било разположено на височината над селцето, чиито къщици били досами морския бряг. Изведнъж видяла, че в морето се е надигнала страховита вълна, била още далеч на хоризонта, но устремно наближавала и не след дълго щяла да връхлети селцето. Какво да прави? Съселяните й нямало да я чуят от толкова далече, ако викнела да ги предупреди. Нямало да има време да изтича долу да им каже да бягат. Как да ги спаси? И тогава жената подпалила оризището. Селяните видели огъня и хукнали презглава нагоре по хълма да спасяват скъпоценната храна. И така се избавили от неминуемата смърт, която носела вълната.

Като поставила под въпрос собствените си установени правила на поведение, отхвърлила общоприетите схващания за това какво е най-удачно да се направи в случая и като освободила ума си от традиционния начин на мислене, жената успяла да спаси съселяните си. Много често е напълно достатъчно да поставите под въпрос установените правила и да отхвърлите общоприетата мъдрост, за да се спасите от някой проблемен мъж. Вижте например следните няколко по-скоро странни стратегии:

• Ако партньорът ви е г-н Всезнайко и непрекъснато е недоволен и критикува храната, която му готвите, не хуквайте да се записвате в курсове за майстор готвачи. Напротив, нарочно изгорете филийките, поднесете му спагетите недоварени и с неподходящи подправки, после спокойно се съгласете с критичните му забележки, извинете му се и го попитайте дали изобщо трябва да готвите, като се имат предвид никаквите ви способности и умения в тази област.

• Ако той е Хамелеон или Колеблив и страда от хронично хленчене и вайкане, хич не си губете времето да се правите на слънчев лъч, та да го накарате да види в по-розова светлина света и връзката ви. Напротив, подтикнете го да се оплаква дори още повече, пък прибавете и от себе си малко скръб и мрак.

• Ако той е Шеф, при това болезнено ревнив, не се ядосвайте, не се оправдавайте, не ставайте потайни. Напротив, всеки ден му давайте карикатурно пълен отчет за всичките си действия, минута по минута и коленопреклонно му предложете да се помъчите да си спомните какво сте правили през няколкото губещи се секунди, като подчертаете, че сте готови да отговаряте на всякакви въпроси.

Въз основа на плодотворните идеи на Джон Уийкланд и неговите сътрудници от прочутия Институт за изследвания на мозъка, както и тези на Стийв де Шейзър и неговите колеги, в следващите няколко глави ще ви разясним как тези привидно нелогични и смехотворни тактики могат да ви помогнат да живеете по-спокойно и да се чувствате по-удобно с някой неразумен мъж и дори да създадете известни възможности за промяна.

Нарушаване на правилата

Опитът ни казва, че ако срещнем някое огромно, бързодвижещо се, сивокожо животно с дебели, тежко стъпващи крака, широки клепнали уши, дълъг хобот и бивни, което освен това издава звуци като от тръба, то за нас самите ще е по-добре да се дръпнем встрани и да му направим път. Защото вероятно става дума за слон. В този случай, опитът има голяма пророческа стойност.

Ами ако нашият опит ни казва, че когато срещнем такъв тип мъж, с такъв и такъв проблем, трябва да използваме еди-коя си стратегия? Резултатите, несъмнено, би следвало да са също толкова сигурни, колкото и в случая със слона. За жалост, много често става така, че въпреки най-добрите си намерения, опитът ни подвежда да се вкопчваме здраво и упорито да се придържаме към метод, благодарение на който заживяваме в интимна връзка с каменен зид. Излиза, че опитът е меч с две остриета. В някои отношения ни дава устойчивост и сигурност, но в други ни отнема гъвкавостта.

Когато ви се налага да се справяте с труден мъж, най-сигурният начин да се забатачите неспасяемо е като си въобразявате, че опитвате различни подходи за решаване на проблема, докато всъщност правите само леки вариации на една и съща тема. Обикновено това е темата на търпението, на разбирането или на честното и открито общуване.

Разгледайте пъзела на фигура 12.1. Свържете деветте точки на фигурата, като направите само четири прави линии и то без да вдигате молива от листа, нито да минавате два пъти по една и съща линия. Ако не сте го правили и друг път, бъдете така добри да отделите няколко минути и да се опитате да го решите.

Фигура 12.1

А сега погледнете фигура 12.2, на която е показано решението на пъзела. Много малко хора се решават да продължат линиите извън очертаното от точките пространство, въпреки че в условието не се казва, че това е забранено. Всъщност, повечето хора наставят мислено квадрат върху деветте точки, което прави решението на пъзела невъзможно. Като действате според погрешното предположение, че линиите не бива да излизат извън точките, вие сами си гарантирате две неща: безпомощност и провал. Именно с тези две чувства се сблъскват и жените, които са в брачна или интимна връзка с проблемни мъже. Ако тръгвате от погрешното предположение, че щом споделите открито с партньора си какво ви притеснява или щом той си даде сметка за проявяваното от вас търпение и/или разбиране, това ще го подтикне веднага да промени неприемливото си поведение, то в такъв случай вие сами се обричате на още по-голям стрес и терзания.

Фигура 12.2

Вероятно след като сте направили един-единствен опит, вие сте сметнали, че решението на пъзела е невъзможно. Но въпреки това сте продължили да въртите насам-натам вашия мисловен квадрат и да се опитвате да го наложите върху деветте точки, отново и отново — точно по същия начин постъпвате и когато се опитвате да решите проблемите с някой безразсъден партньор. Но тъй като всичките ви решения се ограничават в рамките на вашия мисловен квадрат, те неизменно са обречени на неуспех. Ако се освободим от ограниченията, наложени ни от въображаемия квадрат, погледът ни веднага ще обхване по-свободно и по-широко деветте точки на пъзела и решението ще дойде от само себе си. Новите решения се раждат, когато свалим наочниците на установените правила.

За да може действително да разрешите проблемите си с трудния мъж, е необходимо да разкъсате и да се освободите от мрежата на установените правила, наложени ви от културната традиция на обществото, в което живеем, но и от същия този ваш партньор. А за да постигнете това пък, ви е необходима нова, неочаквана гледна точка и по-широка перспектива. Именно неговата личност, с всичките си отрицателни характеристики, изисква от вас да настроите мисловния си процес на по-различна вълна, което налага дори да предприемете някои извънредни мерки, почти като партизански тактики.

Ето как изглежда схематично старият модел:

Проблем (той е негодник) — Правила (от ваша страна има честност и откритост, търпение, разбиране, самообвиняване) — Частични, ограничени решения — Влошаване на проблема (той става по-голям негодник, а вие се чувствате още по-зле отпреди).

А ето и новият модел:

Проблем (той е негодник) — Гъвкавост на подхода — Нови, ефективни решения — Проблемът е решен (той може да се промени, може и да не се промени, но пък вие във всички случаи се чувствате превъзходно).

В следващите няколко глави ще ви опишем по-подробно тези нови и нетрадиционни решения, а сега ще ви запознаем накратко със същността на понятието „системно мислене“. Това ще ви помогне да си изясните как така е възможно да постигнете големи промени, дори без активно сътрудничество от страна на проблемния мъж. Освен това ще обясним защо подходът за честно и открито общуване с такъв мъж невинаги е най-добрият.

Системният начин на мислене: то зависи само от вас

Както знаем от историята, през 1334 година херцогинята на Тирол обсадила с войската си замъка на съседна провинция. Тя знаела, че крепостта, построена на върха на гол скалист хълм и обградена от високи гладки зъбери, е непристъпна за пряка атака и че евентуално може да бъде превзета чак след дълга обсада. Постепенно положението на обсадените станало критично — било им останало само едно говедо и торба ечемик. Положението на херцогинята също не било розово — войниците ставали все по-непокорни и неуправляеми, обсадата сякаш щяла да продължава вечно, а я чакали и други военни дела. И тогава комендантът на замъка заклал последното говедо, напълнил кожата му с всичкия останал ечемик и заповядал да я хвърлят долу в пропастта, в подножието на хълма, точно пред вражеския лагер. Обезкуражена от това презрително послание, херцогинята вдигнала обсадата.

Този пример показва много ясно какъв тип стратегии са най-подходящи, когато ви се налага да се справяте с отровни мъже. На пръв поглед подобни методи изглеждат доста налудничаво, но ако се позамислите, ще откриете, че са напълно смислени, пък и са много ефективни. В следващите глави ще видим как здравият разум и логичното поведение често се провалят, докато привидно нелогични, безразсъдни и дръзки постъпки, като тази на защитниците на замъка, се увенчават с успех. Веднъж щом смените правилата, всичко може да се промени. Добре дошли в чудния свят на системното мислене.

Системното мислене представлява радикално скъсване с повечето обичайни и общоприети начини за описване на хората, проблемите и промените. Този вид мислене дава освежаваща възможност да се наблюдава от необичаен ъгъл човешкото поведение — фокусът вече не е съсредоточен върху това, което става вътре в душата и в ума на отделното човешко същество, а е изместен към процесите, протичащи между хората, към междуличностното общуване и изучаването на връзките в различните двойки. Системното мислене набляга върху това, което хората правят и си казват едни на други, как си взаимодействат и как това взаимодействие от своя страна се отразява и повлиява на индивидуалното физическо и психическо състояние на всеки от тях.

Когато две човешки същества се обвържат в интимна връзка, се създава нещо ново, което е много различно, по-голямо и по-сложно от всеки от двамата поотделно — създава се система. Най-значимият отличителен белег и спояващ елемент на тази система е общуването. Връзките се установяват, поддържат и променят посредством общуването. Ако връзката е по-продължителна, с течение на времето в нея се изграждат определени навици и модели на общуване. И както сами много добре знаете, понякога именно тези навици започват да създават затруднения и тогава е наложително да бъдат изградени нови модели.

Общуването се осъществява на различни нива, въпреки че повечето от нас съсредоточават вниманието си предимно върху едно от тях — съдържанието, тоест буквалното значение на думите. Много по-важно е обаче — макар и не толкова очевидно — така нареченото ниво на изискването. То подсказва как този, който отправя посланието, се опитва да повлияе върху получателя му. „Гърбът ме понаболява“ може да означава „Почеши ми гърба“. „Имах тежък ден“ може да означава „Остави ме на мира“, „Имам нужда от твоята подкрепа“ или „Дай ми нещо да пийна“. Дори „Обичам те“ може да съдържа изискване. Възможно е да означава например „Кажи ми, че ме обичаш“. Кърт Вонегът улавя много точно завоалираното изискване в „Обичам те“ в следния пасаж от романа си „Фарс“.

— Елиза… — казах аз, — в много от книгите, които съм ти чел, се казва, че любовта е най-важното нещо на света. Може би сега вече трябва да ти кажа, че те обичам.

— Е, добре, кажи го — отвърна тя.

— Обичам те, Елиза — казах аз.

Тя се позамисли и най-сетне отбеляза:

— Не, не ми харесва.

— Защо? — попитах аз.

— Все едно че си насочил пистолет към главата ми — отвърна тя. — Какво друго би могъл да отговори човек в такъв случай, освен „И аз също те обичам“?

Завоалираното изискване в общуването предполага, че когато говорим на хората, ние всъщност се опитваме да им повлияем, макар и не пряко, за да изпълнят онова, което искаме от тях. Звучи доста манипулативно и до известна степен наистина е така. Но в това няма нищо лошо. Оказването на влияние е неизбежно при общуването. То е напълно естествено и неразривно свързано с речта. Една от целите ни при общуване с другите хора е да постигнем удовлетворяване на личните ни нужди или приемане на нашата гледна точка. И преките, и завоалираните начини за постигането на тази цел си идват съвсем естествено и са включени изначално в самия процес на говорене.

Завоалираните опити за оказване на влияние са напълно автоматични и несъзнателни. В резултат на това се оказва, че много често всички ние, човешките същества, подхождаме по един крайно налучкващ и безпорядъчен начин към най-значимия аспект от нашия живот — връзките ни с другите хора и интимните ни взаимоотношения. Ето защо, ако осъзнаем съществуването и силата на завоалираните изисквания, скрити в общуването, и започнем съзнателно и целенасочено да си служим с тях, ще бъдем в състояние значително да подобрим взаимоотношенията си с околните, особено в областта на интимните връзки. Много от стратегиите, с които ще ви запознаем по-нататък, са свързани именно с използването на това ниво на изискването по един съзнателен и добре обмислен (но все така завоалиран) план, който ще ви помогне при общуването с вашия Принц на мрака.

В системата, всички участващи са взаимносвързани и взаимозависими. Това, което прави единият, изцяло зависи от това, което прави другият. В първа част на книгата вече говорихме за широко разпространеното убеждение, че за да се постигне промяна във взаимоотношенията, е необходимо и двамата да участват активно в процеса. Но ние не сме съгласни с това мнение. Ако единият от участниците в системата на интимната връзка направи някаква забележима промяна, това автоматично предизвиква промяна на цялата система — тоест, в двойката. Защото тя всъщност е един вид механизъм — когато една негова част се задвижи, това се отразява върху цялата инсталация.

Веднъж щом осъзнаете зависимостта на партньора ви от вас — тоест, вашата взаимозависимост — може да промените поведението си и по такъв начин да повлияете и него, и връзката ви в благоприятна за вас насока. Добрата новина е, че независимо от причините, които са го направили задник, и независимо от това колко дълго е бил задник, ако вие промените забележимо и устойчиво поведението си, в отговор на това неговите реакции също ще се променят. Тоест, не се налага активно съучастие от негова страна. Осъзнаването на факта, че поведението само по себе си е мощно средство за общуване, увеличава възможностите ви за действие в случаите, когато словесните методи се окажат безсилни. Ако напразно сте се опитвали да оправите взаимоотношенията във връзката си посредством безкрайни тиради, то промяната на собственото ви поведение може да доведе до по-успешно решение на проблема.

Възприемането на интимната двойка като система ни дава възможност да предложим наистина подробни варианти за промяна на онези жени, които са решили да положат усилия да се справят със своите проблемни мъже, а вероятно това може да им помогне и да променят връзката — особено по отношение на собственото им чувство за потиснатост и на склонността им към самообвинения. Много жени се чувстват обзети от безнадеждност и безсилие, защото партньорите им не проявяват готовност да им помогнат в тази насока. Но породената от системното мислене идея, че човек може и сам да предизвика значима промяна в интимната си връзка, ще ги направи по-силни, ще им вдъхне кураж и надежда. В много случаи дори някоя малка промяна в поведението, но приложена стратегически, е напълно достатъчна, за да се постигне тъй желаното облекчение и едно по-поносимо положение на нещата от емоционална гледна точка.

Системното мислене ще ви помогне да осъзнаете, че сте способни да повлияете благоприятно онези модели на поведение, които са разрушителни за вас. Но не бива да тълкувате това твърдение в смисъл, че вие носите лична отговорност или че имате власт над проблемите на партньора си толкова, колкото и той самият. Целта на тази книга е да ви покаже, че ако сте обвързани с негодник, това не ви натоварва с равна на неговата отговорност за деянията му. Така че, ако вашият партньор ви малтретира или има тежки запои, вие може да му окажете известно влияние, но не носите никаква отговорност за пиянството или насилието. Между отговорността и влиянието има чувствителна разлика, както и между фактическото осъществяване на проблемното поведение (алкохолизъм, насилие) и участието като потърпевш в него. Цялата отговорност за това поведение тегне върху онзи, който го извършва. Изключително важно е да осъзнаете разликата между тези понятия, тъй като доста често повечето жени проявяват склонност да се самообвиняват и да поемат върху себе си вината за алкохолизма, побоищата или другите сериозно проблемни модели на поведение на техните партньори. Когато всъщност нямат абсолютно никаква вина.

И така, системното мислене налага две основни заключения:

• Вие, като мотивирана личност, която си служи с ефективни стратегии, може из корен да промените същността на интимната си връзка и своето място в нея, дори без активното съучастие на партньора си.

• Имате възможност да използвате както директните, така и завоалираните методи за оказване на влияние, а също и различните словесни и несловесни средства, за да промените начина, по който възприемате стресовите моменти от взаимоотношенията с партньора си, а може би и целия модел на интимната си връзка.

Самоунищожителят

Представата, че единият от партньорите може самостоятелно да предизвика значима промяна на взаимоотношенията в интимната връзка, влиза в противоречие с общоприетия здрав разум. По същия начин му противоречи и заключението, че тази промяна може да бъде осъществена без знанието или съучастието на другия партньор от двойката. За да получите по-нагледна представа за ефективността на тези две нетрадиционни идеи, нека вземем простичкия пример на жена, която се опитва да накара своя съпруг — самоунищожител да спре да пуши. И въпреки че този пример съвсем очевидно не е сред най-сложните и емоционално потискащи случаи, за които говорим в тази книга, той все пак онагледява много точно основната идея на системното мислене, представена в тази глава.

Джийн се тревожела изключително много за съпруга си, Марк, чиито лекар неотдавна настойчиво го посъветвал да спре да пуши. В един момент й писнало да слуша Марк, който подхождал към проблема по метода „много приказки, никакво действие“, и затова подела масирана антипушаческа кампания. Редовно и неуморно започнала да му говори за ползата от отказването на цигарите и за вредното влияние на цигарения дим върху здравето на всички в дома. Пръснала из цялата къща брошури с различни програми за спиране на тютюнопушенето и статии относно пораженията, които никотинът нанася върху здравето.

Марк, естествено, много добре знаел какви рискове крие този негов вреден навик, така че проблемът му не можел да се обясни с невежество. Въпреки това, Джийн не се предавала и използвала всеки удобен повод, за да повдига отново и отново въпроса. Междувременно престанала и да му купува цигари, когато пазарувала за семейството. Постоянните й натяквания обаче опънали нервите на Марк. Двамата започнали редовно да се карат, като той се вкопчвал все по-яростно в цигарите и, уви, пушел дори много повече от преди.

В предлаганите от Джийн решения съвсем ясно може да се открие деветточковият пъзъл. Прекият сблъсък, вразумителните и образователни разговори и натяквания едва ли можели да принудят Марк да откаже цигарите. Колкото повече усилия полагала Джийн, толкова повече пушел Марк, докато най-сетне тази тема се превърнала в детонатор за яростна битка за надмощие. За Марк пушенето станало символ на неговата независимост, белег за идентичност. Ако по независимо какъв въпрос се стигне до подобна борба за власт, то и най-милите мъже ще откажат да се променят. Мъжкарят в тях неизменно ще ги подтиква към пресилване на проблемното поведение и към отстояване на личната свобода.

Налагало се Джийн да промени коренно подхода си към Марк и да разчупи въображаемия квадрат, който припокривал всичките й дотогавашни методи. Разбрала, че трябва да подходи към проблема доста по-завоалирано и по някакъв привидно напълно нелогичен начин. И го открила в една тактика, наречена „предизвикай това, от което се боиш“. Като начало Джийн се извинила на Марк за натякванията си, като ясно му дала да разбере — и словесно и с цялото си поведение — че оставя изцяло на него да реши дали ще спре да пуши, или не, и че всъщност лично тя няма нищо против той да го прави и занапред.

И сега вече идва тънкият момент на тази тактика: Джийн започнала да окуражава Марк да пуши, като по този начин предизвиквала това, от което се бояла. Купувала му цигари, дори когато той не й поръчвал; ако пък я помолел да му купи една кутия, тя купувала две; донасяла и слагала край него пепелника или цигарите, които той бил оставил в друга стая; когато отивали на ресторант, първа поисквала да ги насочат към маса в зала за пушачи, преди Марк евентуално да го направи. По този начин тя улеснявала пушеното на Марк, вместо да му създава затруднения. Всъщност, постъпила точно като онази селянка, която подпалила оризището, и като коменданта на крепостта, захвърлил в пропастта последната храна на обсадените.

Известно време не се забелязвала никаква промяна, само дето вече не се карали по повод пушенето на Марк и постепенно изострените им взаимоотношения се подобрили. След няколко седмици обаче, когато Джийн отново купила две кутии цигари, вместо една, Марк й благодарил, но й казал повече да не му купува цигари, защото мислел да ги отказва. Макар и трудно, Джийн устояла на порива си да заподскача от радост. След още няколко седмици той се включил в една програма за отказване от тютюнопушенето към местната болница и най-сетне наистина спрял да пуши.

Ето как една забележима и упорито поддържана промяна в поведението на Джийн довела до промяна и в навика на Марк. Тя излязла от претовареното и напрегнато движение по водещата към провал магистрала на преките и „разумни“ подходи и поела по обходните пътища, като започнала да окуражава именно онова поведение на съпруга си, на което искала да сложи край. Посредством завоалирани поведенчески модели Джийн прекъснала захранването на битката за контрол при проблема с пушенето и така създала условия Марк да спре да се прави, че такъв проблем не съществува.

И макар че този случай може да ви се стори прекалено хубав, за да е истина, в действителност той обединява безкрайно много истории, които са ни били разказвани от жени, постигнали успех, след като се отказали от старите и преминали към нови, нестандартни поведенчески модели.

Разпространени митове за взаимоотношенията в двойката

Вече се спряхме на това как установените правила принуждават жените да се придържат към стари поведенчески модели и задушават тяхната изобретателност при решаването на проблемите. Вероятно най-трудни за възприемане и промяна са твърденията, наложили се въз основа на обществените митове. Митът може да бъде определен като „схващане, утвърдило се по-скоро по традиция или за удобство, отколкото като резултат от факт“. Но въпреки че митовете не отговарят на действителността или са един вид „полуистини“, хората продължават да вярват в тях. А тези вярвания предопределят поведението и поддържат съществуването на стари, неефективни навици и методи. И тъй като интимните връзки — особено брачните или любовните — са същностни клетки в структурата на обществото, относно природата, организирането и функционирането им има изковани редица митове. Много от тях потискат жените, тъй като им отреждат роли на покорни и самообвиняващи се жертви. Тези митове пречат за постигане на промяна във взаимоотношенията в интимната двойка по същия начин, както и въображаемият квадрат пречи за решаването на деветточковия пъзъл. Митовете оказват такова изключително силно влияние поради две причини:

1. Те съществуват от толкова отдавна, че вече дори не ги забелязваме, нито си даваме сметка за въздействието, което оказват върху нас.

2. Дори ако успеем да ги различим като митове, те намират такава силна поддръжка от страна на нашето общество (в преобладаващата част на говорното пространство), че дори не би ни хрумнало да им се противопоставим.

Във всяка от следващите глави, където представяме тактики за справяне с невъзможните мъже, ще развенчаваме по някой от следните митове, които смятаме за особено вредни в това отношение.

Таблица 12.3

Пределната честност е задължително условие, ако искаш всичко в интимната ти връзка да е наред.

Мит 1.

Жената може и трябва да разбира защо мъжът й постъпва по един или друг начин.

Мит 2.

Разпространени митове за взаимоотношенията в интимната двойка.

Мит 3.

Думите на мъжа са тясно свързани с делата му.

Мит 4.

Ако жената се раздава безрезервно на някой мъж, той постепенно ще се поправи.

Мит 5.

Да бъдеш прям, открит и честен е добро. Да манипулираш е лошо.

Ръководство за промяна: предварителен поглед

Предлагаме ви няколко много практични напътствия за постигане на промяна, които ще откриете разгледани по-подробно в следващите глави на книгата.

• Не заемайте отбранителна позиция. Ако през цялото време се оправдавате за действията си, постепенно започвате да отреагирате автоматично и губите представа за това, което всъщност искате да постигнете. Мнозина често затъват толкова надълбоко в опитите си да се защитят, че престават да виждат другите възможни методи за подход и решаване на даден проблем.

• Създавайте смут и объркване. Променете установените правила. Бъдете непредсказуеми. Това ще подтикне партньора ви да потърси нови начини да отреагира на вашето поведение.

• Не бъдете през цялото време честни и открити. Ако партньорът ви проявява склонност да ви манипулира или да блъфира, за да наложи власт и контрол, вашата откритост само ще му даде възможност да надзърне в картите ви и ще ви направи по-уязвими.

• „Изгубете“ някой спор, като му кажете, че сте съгласни с него и че той е прав, но продължете да правите това, което смятате за добре. Дайте си възможност да предадете властта в негови ръце, но само на думи, защото така ще спечелите повече контрол в областта на чувствата и поведението.

• Осъзнайте, че думите и делата не се припокриват. Хората често казват едно, а правят друго, затова вярвайте на това, което мъжът прави, а не на това, което говори. Правете неща, които наистина са коренно различни, а не само вариации на старата тема. Променете на сто и осемдесет градуса подхода си към даден проблем. Това може да поохлаби напрежението и да предизвика осезаема промяна в ответната реакция на партньора ви.

• При всяка възможност се оставяйте на течението. Ако партньорът ви открито се противопоставя на премяната, не го насилвайте. Опитайте се да откриете различен подход, който няма да предизвиква толкова остри противоречия, и знайте, че това е много по-резултатно и много по-малко съсипващо.

• Вглеждайте се и мислете повече за това, което е наред в живота ви, вместо да зацикляте на онова, което не е наред в интимната връзка с партньора ви. Изместете мъжа встрани от фокуса на вашето внимание, за да може да се радвате на живота.

Надяваме се, че тези нови идеи са ви заинтригували и сте готови да преминем към разглеждането на някои специфични стратегии за по-удобно уреждане на живота с отделните типове проблемни мъже. Не ограничавайте широтата на вътрешния си взор. Предложенията, които ще ви направим, са доста по-различни от неизменните традиционни съвети за това как да подхождате към проблемите в интимните си взаимоотношения, а всички ние, хората, обикновено първоначално сме склонни да приемаме с известно недоверие коренно различните идеи.

И още нещо, очевидно е, че тези тактики няма да са подходящи за абсолютно всички. Възможно е те да не отговарят на положението при вас, на личния ви стил или на представата ви за начина, по който трябва да се осъществява промяната в интимната връзка. И това е съвсем естествено. В такъв случай, приемете нашите предложения просто като храна за мисълта ви, меню от възможности, от което може да избирате съобразно личните си предпочитания.

[1] Скъпата Аби — под това име авторите обобщават консултантките по брачните и любовните взаимоотношения, които отговарят на читателски писма, като дават съвети по поставените в тях проблеми в специализираните рубрики на ориентираните към жените вестници и списания. — Б.прев. ↑

[2] Гуру — духовен учител и водач в древните индийски учения. — Б.прев. ↑

Тринайсета глава
Откажете да бъдете тиранизирани

Съпругът ми, Ричард, е тиранин. Единствената му грижа е да си управлява бизнеса и да се държи като всемогъщ крал към всички. Аз му викам „крал Дик“. Очаква от хората да му се кланят и да коленичат смирено пред него, само защото той плаща сметките. И повечето го правят. Не може да разбере защо аз се чувствам толкова нещастна и не проявява никакво съчувствие и търпимост към мен. Работи по шестнадесет часа на ден, а децата и аз сякаш не съществуваме за него. Непрекъснато ме унижава. Когато се опитвам да поговоря с него за проблемите ми, обикновено казва: „Десетки млади момичета с удоволствие биха заели мястото ти“. Е, хубаво, да ме смени тогава. Въобразява си, че ако си направя пластична операция на гърдите, това ще реши всички проблеми. Той просто не загрява за какво става дума.

Вероника, двадесет и пет годишна,

домакиня и майка на две деца

Безспорно, най-разпространеният тип проблемни мъже са тираничните деспоти. При тях в основата на всичко, което правят, лежи маниакалното желание да имат контрол над положението. Причината, поради която този тип мъже се палят по отношение дори на най-незначителни въпроси, е, че за тях и най-дребните неща символизират кой контролира и кой е контролираният. Следователно, за тях абсолютно всичко е обект на разгорещена битка за „победа/загуба“. Съревнованието бележи същината на тираничния деспот.

Обсъдените в тази глава стратегии ще ви позволят да пренасочите опитите на мъжа да наложи контрол по посока на осъществяване на собствените ви намерения. Нашите предложения напомнят онези техники от джудото, при които единият състезател използва силата и енергията на противника си, за да отклони атаката му или да го повали на земята. Всеки разказан случай представя нагледно конкретни специфични стратегии за постигане на обрат в играта на контрол. Но всички тактики, обсъдени в тази глава, могат да ви бъдат от полза, за да се справите с всеки тип тираничен деспот. Нека първо се спрем на един широко разпространен мит, който е в разрез с прилагането на предложените стратегии.

Мит №1: Жената може и трябва да разбира защо мъжът й постъпва по един или друг начин

Според този мит, ако се постараете и успеете да разберете защо вашият партньор е задник, това би решило всеки конкретен проблем. А всичките ви опити да се справите с проблема съобразно проявите му в конкретните ситуации биха били просто плъзгане по повърхността на нещата. Съществуват две сериозни възражения срещу подобна гледна точка. Първото е, че търсенето на скритите причини води единствено до предполагаеми обяснения. Поведението е резултат от наистина огромен брой взаимодействащи си влияния (биологични, психологически, междуличностни, ситуационни). Така че зад всяко възможно обяснение, до което достигнем, неминуемо се крие друго, разположено в по-дълбоки пластове на душевността, и то също трябва да бъде открито и обяснено.

И така, на тези наши въпроси „защо“ ние всъщност никога не получаваме напълно удовлетворителни отговори, а само приблизително достоверно звучащи предположения. Понякога някои специалисти в областта на душевните заболявания се правят на учени и се опитват да ни убедят, че знаят отговорите, като говорят за „нарушение на биохимичното равновесие“ или за „разстройство и неефективност на семейната среда“. Но ако съпоставите подобни служебно звучащи „отговори“ със сериозната наука, ще откриете тъжната истина, че някои професионалисти в областта на душевните заболявания просто прокарват личните си интереси, но всъщност изобщо не са наясно и не могат с абсолютна сигурност да кажат какви са причините, предизвикали и най-простичката поведенческа реакция.

Вторият и по-значим довод, за да отхвърлим необходимостта от търсене на отговор на въпроса „защо“ е, че дори да го открием, това едва ли ще ни даде ключ за решаване на проблема. Много често определянето на причината за даден поведенчески модел и решаването на предизвикания от него проблем са две коренно различни неща.

Мнозина професионалисти в областта на душевните заболявания допринесоха и все още допринасят повече от необходимото за поддържането на мита, свързан с въпроса „защо“. Фройдистката теория и произлезлите от нея все още оказващи силно влияние постановки твърдят, че погледът в дебрите на психиката дава ключа към промяна на съответния индивид. Психотерапията в тези случаи наподобява археологически разкопки, по време на които постепенно и мъчително се разкриват пласт след пласт от подсъзнанието, за да се достигне до скритите в глъбините му обяснения. Слава богу, понастоящем съществуват и много други теории, според които реалните поведенчески реакции в конкретните ситуации и начините за променянето им са ключовите елементи за постигане на благоприятен резултат в междуличностните взаимоотношения. При все това, фройдистката мисъл оказва наистина изключително силно влияние върху масовото съзнание в нашето общество. Много хора все още вярват, че именно отговорът на въпроса „защо“ играе, ако не най-важната, то поне значителна роля за осъществяването на каквато и да било промяна.

И все пак, в никакъв случай не твърдим, че търсенето на обяснения винаги се явява пречка за постигане на промяна. Ние се обявяваме единствено срещу прекаленото вторачване и крайностите в търсенето на обяснения, свързани с въпроса „защо“ относно всеки проблем. И най-вече срещу случаите, когато нуждата и желанието ви да узнаете и разберете скритите причини за нечие поведение бъдат използвани:

1. Като извинение за неприемливото поведение на партньора ви;

2. За да ви впримчат в една безкрайна битка, в резултат на която затъвате все по-дълбоко и по-дълбоко в тресавището на манипулативното и деспотично влияние на партньора ви.

Уволнете Шефа

Този раздел описва как да се справяте с най-разпространения тип тирани — Шефа. Като контролира буквално всеки аспект от съвместния ви живот (финансите, вземането на решения, изявите и връзките ви в обществото, темите на разговор…) Шефът превръща интимните ви взаимоотношения по-скоро във връзка от типа строг родител — малко дете, а не като на двама равностойни възрастни партньори.

Когато към вас се отнасят като към по-неспособни, отколкото сте всъщност, и когато някой друг командва от край до край парада, това може да окаже наистина разрушителни ефекти върху психиката ви. Най-разпространените от тях са значително понижаване на самочувствието и себеуважението, пълна липса на доверие в собствените сили и депресия. Освен това, когато към вас се отнасят като към дете, започвате да се чувствате непълноценни, по-ниско поставени, безпомощни и сякаш уловени в капан. И тъй като се чувствате все по-неспособни и неуверени, откривате, че нямате и никакво желание да опитвате нови неща.

В резултат на всичко това, постепенно и все по-значително се увеличава несъответствието между двама ви по отношение на властта в двойката, а деспотът става все по-лош и по-лош. И тъй като ви се дава все по-малка възможност да правите каквото и да било, ставате все по-неспособни за каквото и да било. Така се заформя един порочен кръг, който ви прави напълно безсилни, а всеки ваш опит да изкажете чувствата и отношението си по възникналия проблем звучи като безпомощните протести на дете.

Тони и Джина: Случаят „Давид и Голиат“

Припомнете си Тони и Джина. Тони е четиридесетгодишен професионалист, високоуважаван и преуспяващ. Джина работела като модел, когато се запознала с Тони, но постепенно започнала да отклонява ангажименти, докато най-сетне се отказала почти от всичко, тъй като той й правел сцени на ревност и прилагал всякакви други методи за контрол над живота й.

Историята на Джина

Съпругът ми се държи с мен като с малко дете — не ме оставя да направя каквото и да било, без предварително да си е казал тежката дума по въпроса. Отначало харесвах този навик на Тони да поема отговорност за всичко. Той печели много добре и ми осигурява повече от удобен начин на живот. Много го бива да организира гладкото протичане на ежедневието ни, като не изпуска от внимание и най-дребните подробности. Но пък казва, че винаги го разочаровам. Очаква толкова много от мен, че просто няма начин да го удовлетворя. Освен това, Тони знае абсолютно всичко за абсолютно всичко и как точно трябва да се правят нещата. А аз просто не съм като него, много съм различна. Не мога всяка вечер да вечерям точно в един и същи час. Не мога непрекъснато да чистя къщата. И просто няма начин да изчета всички книги, които ми дава, за да съм се научела как да отглеждам и възпитавам сина ни. През цялото време той само ми изнася лекции какво трябва да правя по различен от моя начин и как именно трябва да го правя. Отказва да обсъжда каквото и да било, защото смята, че все той е правият. И, вярвайте, винаги може да изреди поне двадесет и пет причини, поради които той се оказва далеч по-способен и квалифициран от мен да вземе решение по какъвто и да било въпрос.

Държи се така, сякаш аз никога не мога да кажа каквото и да било стойностно. Изобщо не ме зачита, нито ме уважава. Когато сме заедно с приятели, той непрекъснато се отнася презрително и снизходително с мен. Открито флиртува с други жени, като в същото време ме дебне като лешояд, за да е сигурен, че не поглеждам към друг мъж. Най-безсрамно зяпа по жените и ги класифицира според големината на гърдите и ширината на задниците им. А когато се оплача от това негово поведение, казва, че съм нямала чувство за хумор. От време на време „вдигам бунт“ и не приготвям вечеря или излизам с приятелка. Тогава той започва да ми крещи, изкарва ме последния парцал и твърди, че съм ходела на срещи с мъж, или още по-зле, млъква и мълчи с дни, и тогава започвам да се чувствам толкова ужасно виновна, че бунтът просто не си струва нервите.

Никога нищо не мога да свърша така, както трябва, и просто вече не знам какво да правя. Знам, че съм се отпуснала и съм се оставила на течението. Глупаво е, пия все повече и повече, а се грижа все по-малко и по-малко за къщата. Седмици наред нищо не съм похващала, защото се чувствам буквално изцедена от вечните обвинения и ревнивите тиради на Тони. Все ми разправя, че не съм познавала мъжете така добре, както той ги познава. Но мисля, че в действителност иска да каже, че не познавам мъже като него, а той познава. Неотдавна просто взе и скри чековата книжка от мен. Отначало направо побеснях, но после се почувствах като последната глупачка. Безсмислено е да говоря с него, защото той неизменно обръща разговора отново към мен и към стотиците начини, по които съм проваляла и обърквала всичко.

Какво няма ефект

Една от причините, поради които жените „зациклят“ при общуването си с партньор Шеф е това, че обръщат повече внимание на въпроса как да успеят да го удовлетворят, отколкото на този как той упражнява контрол над тях. Те се стремят да постигнат взаимно удовлетворение по специфичния проблем, предизвикал спора (например, в колко часа трябва да са си вкъщи след работа, колко добре се грижат за къщата и т.н.). Докато всъщност истинският проблем е желанието на партньора им — Шеф за постигане на контрол — игра, която той подема отново и отново, независимо от значимостта на конкретния повод. При всички положения Шефът просто няма начин да загуби. Ако жената приеме неговите правила — победата е негова. Ако не е съгласна с неговата позиция по даден въпрос и му се противопоставя — то тази нейна реакция спрямо Шефа е отбранителна и той намира начин да я накаже за неподчинението й.

Нека видим какви стратегии използват Джина и други жени в нейното положение, за да намалят напрежението и чувството си на неудобство. Първото, което правят контролираните жени, обикновено е да започнат да полагат повече старание и усилия, за да се вместят в ограничителните рамки и да следват правилата, наложени от Шефа. А когато не успеят и ги нарушат, той им се кара и ги наказва като непослушни деца. Тази стратегия на старание да спазват „рамката“ много рядко има положителен ефект. Дори ако се подчинявате изцяло на наложените ви от Шефа правила, с това само още повече се вписвате в ролята на покорно дете без право на глас.

Следващата стратегия, към която често прибягват жените, изпаднали в подобно положение, е да се опитат да отстояват себе си и „да не му отстъпват“. Струва си да опитате, но — както вече казахме и преди — едва ли ще постигнете резултат. Най-вече, защото контролираната жена обикновено няма необходимите практически умения да отстоява себе си. Тази липса на опит се усложнява от факта, че наистина е доста страшничко изведнъж да се опълчите на Шефа, който от доста време е командвал изцяло парада. Той има много голяма власт във взаимоотношенията ви и изобщо няма намерение да се отказва от нея. Затова и няма да се поколебае да използва абсолютно всички методи и средства, за да потуши бунта ви. Обикновено Шефът умее по-добре да спори и да се кара, при това с плашеща страст, като ви хвърля в лицето всички ваши „лоши“ решения от миналото или дори ви отправя различни заплахи, повече или по-малко завоалирано. Неприсъщият на обичайното ви поведение опит да отстоите позицията си едва ли ще има ефект, защото Шефът ще погледне на вас като на дете, което се опитва да излезе на глава с родителя си — тоест като на нещо забавно и мимолетно.

Един не толкова осъзнат опит за справяне с партньора Шеф е когато жената непрекъснато третирана като дете, започне да се държи дори още по-детински. Например да клинчи от задачите си, да харчи неразумно, да пие повече, да занемари къщата, да забравя насрочени срещи и уговорки… С две думи, тъй като към нея се отнасят като към дете, тя започва да се държи по характерния за дете начин. Вследствие на това, самочувствието й се понижава още повече, а контролът на партньора й над нея става дори още по-голям. Жени, които не се чувстват достатъчно силни, за да се опълчат на Шефа, често търсят спасение в детинското поведение, за да го дразнят и по такъв начин „да му го върнат“. Обикновено жената не си дава ясна сметка за целта на това свое поведение и не осъзнава, че то всъщност е израз на натрупания в нея гняв. За жалост, това нейно отреагиране на приливи и отливи от пасивност и агресивност обикновено само засилва още повече контрола от страна на партньора Шеф.

Какво има ефект

Първата стратегия, водеща до положителен резултат, е да правите това, което искате да правите. А после, ако Шефът ви разкритикува, на думи се съгласете с него, че сте сбъркали. Но наистина се съгласете само на думи, не и на дело. И в следващата подобна ситуация постъпете точно както и преди, въпреки че вече сте се съгласили с него, че идеята ви не е била добра.

На пръв поглед тази стратегия може да ви смути, но ключът към нейния успех е в това, че Шефът използва вашите думи, за да контролира поведението ви. Затова и ако си позволите да бъдете непоследователни — да правите едно, а да говорите друго — ще успеете да се освободите от неговия контрол. За съжаление, това е по-лесно да се каже, отколкото да се направи, особено ако сте свикнали да се подчинявате на Шефа. Ще ви е трудно да го направите, защото неподчинението ще ви кара да се чувствате виновни. Но чувството за вина може да бъде избегнато и стратегията да доведе до успех. По-долу описваме как може да го постигнете.

Жените, чиито партньори са Шефове, обикновено изпитват смесени чувства по отношение на идеята да постъпват така, както искат. От една страна, те чувстват, че са в правото си да вземат самостоятелни решения. От друга обаче смятат, че трябва да се съобразят с изискванията на Шефа — тъй като винаги са му се подчинявали, те се чувстват неуверени, пък и плащат голяма цена за всяко свое непокорство. Когато заемате отбранителна позиция спрямо неговата критика, вие изказвате словесно едната страна на тези ваши смесени чувства („Имам правото да правя каквото искам“), но другата страна („Може би не трябваше да постъпвам така“) остава да тегне в съзнанието ви. Ако обаче му заявите гласно: „Прав си, трябваше да го направя както ти каза“, в съзнанието ви остава да звучи: „Нищо подобно. Мога да правя каквото си поискам“. В резултат на това се чувствате по-уверени в себе си и много по-малко виновни.

Следователно, правите това, което искате да направите, а после, ако той ви разкритикува, на думи се съгласявате с него, че сте сбъркали, но на дело продължавате да правите това, което смятате за правилно. Така постигате контрол над ситуацията по три твърде важни начина. Първо, правите това, което искате. Второ, не заемате отбранителна позиция, нито се чувствате виновни — така избягвате опасността решимостта ви да бъде отслабена, което би ви принудило да отстъпите и да се опитате да „компенсирате“ проявеното желание за независимост. И трето, като промените обичайния си стил на поведение ще прекъснете установения от страна на Шефа контрол.

Втората стратегия, която дава много добри резултати при общуване с партньор Шеф, се нарича „само на десерти“. Приложен заедно с предишната стратегия, този метод може да бъде много резултатен в случаите, когато Шефът заплашва, служи си със словесни нападки или непрекъснато критикува. Същността му е да направите нещо, което знаете, че ще го ядоса (примерно да закъснявате, да постъпвате глупаво или неумело), но така че постъпката ви да изглежда напълно невинна и да не си проличи, че сте го направили нарочно. Например: един мъж се оплаква и всекидневно критикува жена си за качеството на готвената от нея вечеря. Тогава в продължение на цяла седмица тя му поднася само полусурови или загорели манджи (и го оставя „само на десерти“), като обаче всеки път най-смирено и едва ли не със сълзи на очи му се извинява горещо за тоталната си неспособност да готви.

Не е наложително техниката „само на десерти“ да бъде свързана по какъвто и да било начин с конкретната ситуация (както беше в дадения по-горе пример). Възможно е, да речем, Шефът да критикува партньорката си, че прекарва твърде много време с приятелките си, а тя „да му го върне“ като „случайно“ запречи колата му със своята кола, точно когато знае, че той бърза да тръгне за важна среща, или да „забрави“ да прибере дрехите му от химическо чистене, точно когато той трябва да замине в командировка.

Да, подобно поведение сигурно ще ви се стори доста детинско. Както вече казахме, то не води до никакъв положителен резултат, ако отреагирате по този начин несъзнателно, тъй като в такъв случай нямате никакъв контрол над това кога и как постъпвате така. Но ако действате съзнателно и по предварително обмислен план, тази стратегия има няколко предимства:

Ще се разтоварите от натрупания гняв, без това да доведе до сблъсък с партньора, тъй като вие всъщност никога няма да си признавате, че го правите нарочно. Тази стратегия е нещо като предпазен клапан, който ви позволява да „изпуснете парата“ на задушаващото ви чувство за безсилие, предизвикано от вечния контрол на Шефа.

Ще покажете на Шефа, че неговото неприемливо поведение води до неприятни последици. Каквото повикало, такова се обадило.

Ще се позабавлявате, като това ще ви помогне да поразведрите натегнатата атмосфера и да погледнете по-ведро на положението си. Безвредното и беззлобно отмъщение може да бъде изключително забавно. Като правите подобни глуповати и „незрели“ детински неща, вие всъщност показвате на самите себе си, че цялата работа изобщо не е въпрос на живот и смърт. Постарайте се да откриете леко дразнещи, но забележими начини да предадете посланието си. Колкото по-глупави са постъпките ви и колкото по-малко последици биха предизвикали — толкова по-добре. Грешете, забравяйте разни неща и постъпвайте неумело, но не по злобен, отмъстителен или нападателен начин, а сякаш поради разсеяност, непохватност или безпомощност. Постъпките ви не бива да звучат като предизвикателство.

Тактиката „само на десерти“ обърква Шефа и му дава възможност да види собственото си поведение в малко по-друга светлина. А често може да се окаже, че объркването е необходимо условие за начало на промяна в поведението. „Защо ли тя се държи толкова откачено? — започва да се пита партньорът. — Налага се да бъда по-внимателен с нея, за да разбера какво става.“

Вероятно ви е съвсем ясно, че подобна реакция от страна на жената в отговор на неприемливото поведение на мъжа може да предизвика в него твърде силни чувства на провал и безпомощност. За повечето хора това е действително потискащо, но в никакъв случай не и опасно. И наистина може да ги мотивира за положителна промяна в държанието. Но все пак, не прилагайте тази техника, ако партньорът ви вече се е проявявал като насилник или ви се струва, че лесно може да бъде предизвикан към насилие. В тези случаи евентуалните благоприятни резултати в никакъв случай не оправдават риска, на който бихте се изложили.

В останалите ситуации, ако приложите тези тактики, нещата ще се променят. Първоначално промяната може да бъде не особено приятна. Шефът ще види, че губи контрол над положението и няма безропотно да се срине и предаде, а по-вероятно ще крещи, пищи и рита с крака, буквално и преносно казано. Възможно е да стане още по-гласовит, по-остро критичен и дори още по-вманиачен на тема контрол. И това е нормално.

Не отстъпвайте, придържайте се към избраната стратегия. Засилването на отрицателните черти в поведението му показва, че той се чувства смутен и заплашен. Именно това объркване може да се превърне в катализатор за промяна, тъй като усещането за смут и неяснота е твърде неприятно и засегнатият от него обикновено започва да търси някакви нови начини на държание, които биха довели до облекчаване и намаляване на потискащите моменти. И ако вие се придържате стриктно към избраната тактика, то ескалацията на тираничното поведение от негова страна няма да постигне очакваните резултати, така ще бъде нарушен обичайният поведенчески модел в двойката и ще се открие възможност да бъде установен нов, по-разумен и по-равностоен.

Успехът на Джина

Чувствам се като нов човек — всичко беше толкова забавно. Първо се съгласих с него на думи, но не и на дела. Синът ми и аз започнахме да прекарваме повече време извън дома, по-често излизах с приятелки. И спрях да готвя всяка вечер. Когато Тони ми каза, че съм безотговорна егоистка, аз съвсем искрено му признах, че се чувствам ужасно задето пренебрегвам задълженията си към него. Въпреки това обаче продължих да си карам както бях решила. Отначало той стана още по-остро критичен и се опита да наложи нови „правила“. Всеки път, когато се държеше особено неприятно, преминавах към тактиката „само на десерти“. Уха — това бе страхотно! Най-прилежно перях, но редовно забравях чорапите му мръсни. Готвех най-любимите му яденета, но без най-важните съставки. Каквото и да похванех, все не го правех правилно. Но тъй като всичко бе напълно нарочно, изобщо не ми пукаше, когато Тони се ядоса. На всичките му обвинения и недоволства отвръщах с толкова жални извинения и ужасяващи самообвинения, че той просто стоеше и ме гледаше със зяпнала уста и безумен поглед в очите. Никога преди не го бях виждала смутен и объркан. Винаги е бил господар на положението. „Само на десерти“ ме накара да се почувствам като Давид, когато сразявах с „камъка“ моя съпруг — Голиат.

А най-чудесното е, че след няколко седмици Тони изглежда схвана намека. Най-сетне му светна, че занапред ще е безсмислено да ме контролира и да се отнася към мен като към малко дете. Вече не е чак толкова педантично взискателен, започна по-често да обсъжда разни неща с мен и дори понякога действително иска да знае какво е мнението ми по някой въпрос. Не че е станал коренно различен, но поне с него вече се живее доста по-лесно. Особено приятно е усещането, че мога да му натривам носа, поне от време на време, за разнообразие, да не е все той отгоре!

В този раздел разгледахме случая с Шефа. Предложихме два начина, по които може да го декласирате, като при това повдигнете самочувствието си:

1. Съгласие на думи, но не и на дела. Правете каквото искате да правите, а ако той ви критикува — кажете му, че е прав, че вие сте „сгрешили“. Но продължете да си карате по вашему.

2. Само на десерти. На желанието на Шефа за свръхконтрол отвърнете с „неволни“ прегрешения, които да правят неговия живот малко по-труден, а вашия — малко по-забавен.

Нека г-н Помагащ помага на вас

Господин Помагащ упражнява контрол посредством потискащата си енергичност и влудяващото си желание да ви се хареса. Нагърбването с всичко и угаждането са двата начина, по които той се е научил да взема цялата власт в свои ръце. Той манипулира партньорката си като й насажда чувство за вина и усещането, че е хленчеща и неблагодарна глезла, когато понечи да спори с него или да се оплаче от създалото се положение. Резултатът за нея най-често е депресия, объркване и потиснат неопределен гняв.

Лесли и Хърб: Случаят „Изкуството да бъдеш безпомощен“

Припомнете си Лесли и Хърб. Той бил въплъщение на мечтите й, което обаче впоследствие се оказало истински кошмар. На пръв поглед неговият метод за постигане на контрол е по-малко вреден от този на Шефа, но в действителност и тук става дума за все същия железен юмрук, но скрит в кадифена ръкавица. Лесли се чувствала силно потисната, без да си дава сметка за причината. Всичко сякаш трябвало да е наред. Но не било.

Историята на Лесли

Просто не издържам повече, а не знам защо е така. Понякога с дни наред изпадам в тежка депресия, абсолютно безпричинно. Обзема ме изневиделица, от нищото. Децата ми са чудесни — никакви особени проблеми нямам с тях. А мъжът ми е направо оживяла мечта — няма нищо общо с другите мъже — страхотно ми помага и е изключително много загрижен за мен. Всъщност както той казва, всичко ми е повече от наред и точно в това е проблемът ми. В действителност Хърб ми даде кураж да потърся помощ. Смята, че съм разглезена като малко дете и че предишните ми връзки са ме предразположили да се чувствам нещастна, независимо от това колко добре е уреден животът ми. Понякога ме обзема толкова силен гняв срещу него, но все не мога да си обясня защо. Той наистина прави и невъзможното, притежава направо неизчерпаеми резерви от енергичност. Просто ми е невъзможно да поддържам същото темпо. Върши много повече неща в домакинството от мен и се е нагърбил с управляването на почти всичко в целия ни живот. Самото съвършенство, нали? Сигурно нещо с мен не е наред. Може би страдам от някакъв вид химически дисбаланс или нещо подобно. Май единственото, което ме притеснява по отношение на Хърб, е това, че по някакъв начин в крайна сметка става все неговото — но пък смятам, че го заслужава, щом като и без туй се е нагърбил с всичко. Само дето понякога ми се иска да направя нещо самостоятелно, без неговата помощ или съвет, и поне от време на време аз да решавам какво да правим в почивните дни например, без да се чувствам виновна дори само задето съм си отворила устата. Като че всичко, което той прави за семейството, ме принуждава някак си да се откажа от правото ми на мнение — поне така го усещам. Защо се чувствам толкова виновна, когато искам поне от време на време нещо да стане по моему? Нормално ли е това? И защо изпитвам толкова силен гняв?

Какво няма ефект

Механизмите, посредством които г-н Помагащ упражнява контрол, са толкова завоалирани и коварни, че когато започне да се чувства нещастна, партньорката му решава, че сигурно е луда. Задава си въпроси относно собствената си нормалност и здрав разсъдък, понеже не може да открие обяснение и причина за яростния гняв, обзел я, въпреки цялото внимание, с което я отрупва г-н Помагащ, и това я смущава и обърква. Жената е убедена: „Вината в никакъв случай не е в него — та той е толкова грижовен!“.

Лесли и другите жени в нейното положение обикновено изказват съвсем открито пред своя г-н Помагащ желанието и намерението си да направят определени неща посвоему. Той обаче посреща подобни усилия за промяна на установеното положение с димни завеси и отражателни огледала, като с тяхна помощ, а също и с различни други словесни маневри, ловко ви внушава чувство за вина и объркване, така че да се откажете от всякакъв опит за несъобразяване с неговото мнение по който и да било въпрос. Г-н Помагащ е майстор на завоалираното манипулиране и винаги успява да прокара своето, без да го налага открито. Всички разговори и спорове с него са като заплетен лабиринт, от който има само един-единствен сигурен изход: към чувството за вина и обърканост, до които неминуемо стигате.

Жените, на които се налага да се справят с по някой г-н Помагащ, често опитват и друг, също толкова неуспешен метод, а именно своеволно да поемат на плещите си повече отговорност по отношение на домакинството и къщата. В такива случаи г-н Помагащ буквално излиза извън кожата си и се хвърля в трескава дейност, защото в подобни моменти усеща да се разклащат устоите на неговия метод за завоалиран контрол. Ако сте започнали да вършите нещо без неговото знание и одобрение, той се втурва да го довърши, като ви намеква, че е много по-способен да се справи с нещата, отколкото вас. Или ще наблюдава зорко какво и как го правите, за да е сигурен, че всичко ще бъде свършено според собствените му разбирания. Нищо чудно да развали нещо, което вече сте свършили, и да го направи отново, защото не е било „правилно“ и „както трябва“. Г-н Помагащ ще се товари с нови и нови задачи, като през цялото време настоява, че няма нищо против, пък и без това му доставяло удоволствие да ги върши. И все пак, всеки път, когато свърши нещо, г-н Помагащ не пропуска да го отбележи и подчертае, та да е сигурен, че ще бъде подобаващо овъзмезден за всеки свой акт на грижа и внимание. Затова и не бива да се изненадваме, когато жените споделят, че не могат да разберат защо им се иска да разкъсат на малки парченца своите вечно помагащи им партньори.

Какво има ефект

Има две стратегии, които могат да ви помогнат да се справите с г-н Помагащ. Първата е да превърнете оказването на помощ в мъчително задължение. Вместо да се стараете да правите повече неща, за да възпрете неговите енергични пориви за свръхконтрол, правете по-малко. Превърнете оказването на помощ в мъчително — дори за него — задължение. Станете още „по-потиснати“ и „неспособни“ да правите каквото и да било за себе си и самостоятелно, а когато се захванете с нещо — допускайте още повече грешки. Правете му дълги списъци със задачи, които трябва да свърши и настоявайте да ви дава съвет и мнение дори за най-незначителните и прости неща. Например: „Миличко, нещо не мога да се справя и да сменя рулото тоалетна хартия — можеш ли да дойдеш и да ми помогнеш?“.

Подложете на изпитание границите на неговата енергичност и на желанието му за контрол. Защото дори за него има граници и рано или късно г-н Помагащ ще започне да клинчи от задължения, които не харесва. Докато най-сетне се оплаче от тежестта на стоварилото се върху плещите му бреме от задължения, което вероятно ще доведе до едно по-равноправно и по-приемливо за вас разпределение на отговорностите.

Втората стратегия е да действате подмолно и да възприемате като игра маневрите на г-н Помагащ за налагане на контрол. Тази стратегия може да бъде приложена в случаите, когато той постига своето като манипулира вашето предложение посредством словесни еквилибристики. В подобни ситуации вие обикновено се отказвате да спорите с него, било защото не желаете да се разправяте за дреболии, било защото не искате да се чувствате виновни поради това, че му се противопоставяте, а той прави толкова много неща за вас.

За да приложите успешно тази техника, трябва предварително да решите какво искате да правите. Да предположим, че трябва да се уговорите къде да вечеряте и в колко часа. Вие искате да отидете на китайски ресторант в 19:30 ч. Когато той ви попита какво искате, просто му отговорете първото, което ви дойде на ум — примерно мексикански ресторант, в 21 ч. На това той прави контрапредложение — италиански ресторант, 20:30 ч.

Посредством подмолните действия се постигат две неща. Първото е, че така затруднявате осъществяването на завоалираното манипулиране от страна на г-н Помагащ. Като се правите на глупави и несхватливи, го карате доста да се поизпоти, а същевременно и да предприема по-открити опити за налагане на контрол. А понеже той не обича да бъде прям и открит, ще започне да се чувства твърде неудобно. И второ, за вас самите прилагането на тази техника може да се превърне в забавна игра — да спъвате уж неволно неговите опити за налагане на контрол, за да видите доколко най-близо може да стигнете до това, което първоначално сте искали да направите. Г-н Помагащ може да си въобразява, че владее положението, но в крайна сметка да се окажете по-близо до желания от вас резултат. И да отидете например на китайски ресторант в 19:45. Подмолните действия ви дават възможност да обърнете играта в своя полза.

Успехът на Лесли

Вече няколко седмици не съм се чувствала потисната. Най-сетне осъзнах, че преди съм се мислила за хленчеща глезла, защото всъщност не съм поемала никаква отговорност за собствения си живот. Хърб командваше парада, от край до край. Аз само го следвах по петите и му позволявах да ме манипулира, като изобщо не прозирах колко вманиачен е той на тема контрол и колко зле ми се отразява това. Колкото повече се преструвах на „потисната и безпомощна“, толкова по-добре се чувствах. Не знам дали защото виждах, че Хърб е на края на силите си или защото ми се струваше, че поне веднъж аз упражнявам контрол над него. Както и да е. Започнах да го изкарвам от кожата с глупави въпроси и за най-простите неща. Карах го дори да ми подрежда дрехите! Превърнах безпомощността си в наука. Докато Хърб най-сетне заяви, че му било дошло до гуша и започна да се оплаква, че не съм поемала своята част от задълженията. По този начин успях да намаля в доста голяма степен „включването“ му в абсолютно всичко. Всеки път, когато той се втурваше да ми се бърка в това, което правя, аз веднага зарязвах всичко и ставах напълно „безпомощна“ през останалата част от деня. Постепенно Хърб започна все по-бързо и по-бързо да отстъпва. И тъй като вече не се занимаваше с абсолютно всичко, на мен ми беше и по не притеснително да настоявам от време на време да върша едно-друго както аз сметнех за добре. По същия начин на няколко пъти започвах да действам подмолно, за да попреча на Хърб да промени плановете ни, след като преди това уж ме беше попитал какво искам да правим. Казвах му, че страшно много искам да направим едно, докато всъщност исках съвсем друго. Това, изглежда, го объркваше и в крайна сметка най-често правехме това, което аз исках. А най-чудесното е, че вече не изпитвам такъв яростен и напълно необясним гняв към него, както преди. Ако сега му се ядосам, вече знам, че то е защото той отново е започнал да ме контролира прекалено много, и за да уравновеся нещата, бързо превключвам на някоя от двете стратегии.

В този раздел разгледахме два начина да се противопоставите на завоалираните маневри на г-н Помагащ за постигане на контрол:

1. Превръщане на помагането в мъчително задължение. По този начин ще изтощите дори най-енергичния г-н Помагащ и той в крайна сметка ще започне да се оплаква и ще отстъпи.

2. Подмолни действия. Чрез тях превръщате в игра постигането на собствените си желания, като пречите на г-н Помагащ да ви манипулира и същевременно се забавлявате, докато по заобиколен път приближавате малко по малко към набелязаната си цел.

Надхитрете г-н Всезнайко

Г-н Всезнайко упражнява контрол като налага мненията си на другите хора и неуморно спори, доказвайки правотата си, докато най-сетне словесните му атаки не ви принудят да се откажете от собствените си възгледи и да му се покорите. Той се бори за постигане на победа с цената на всичко, като тази цена е особено висока за партньорката му. Г-н Всезнайко умело и непоколебимо използва всичките си словесни и други умения за налагане на контрол, за да ви омаловажи и критикува, като по този начин ви изкарва от равновесие и ви внушава чувство на дълбока неувереност.

Карол и Нийл: Случаят „Робот“

Припомнете си Карол и Нийл. Тя е тридесет и няколко годишна, омъжена от седем години, с три деца — две близначета на четири годинки и бебе на две годинки. Нийл е проспериращ служител в голяма фирма, който се възползва от всяка възможност, за да контролира жена си посредством грубо отправени личностни нападки, обвинения и критики.

Историята на Карол

Искам да направя нещо, за да спася брака ни и затова се опитвам да разбера защо Нийл е толкова раздразнителен и вечно недоволен, но просто не знам какво да мисля, нито какво да сторя. Ясно ми е, че явно нищо не правя така, както трябва. Всеки път, щом Нийл си отвори устата, то е за да ме упрекне, че пак съм сгрешила нещо и не съм го подкрепяла достатъчно. И може би е прав. Вероятно вината е в мен, но съм направо изтощена от всичко, което ми се налага да правя, дори само по отглеждането на трите деца. Той очаква от мен да се занимавам с децата по цял ден, да върша допълнителната работа, която съм поела — извършвам услуги по телефона за една фирма — а вечер да го чакам с готова вечеря, сервирана на свещи, и с роза между зъбите. Освен това, трябва на секундата да разбирам дали е в добро настроение, или не. Старая се да го правя, наистина се старая, но никога не успявам и той е вечно недоволен.

Понякога направо побеснявам от яд срещу него и избухвам. Но той е толкова убедителен, че… После ме обзема ужасно чувство за вина, че не съм се досетила какво иска. Вероятно е прав. Може би аз наистина съм неспособна да изпитвам истински чувства, в резултат на начина, по който съм била възпитана. Опитвам се да говоря с Нийл, но в такива случаи той обикновено отбелязва, че всичко, което казвам, е банално, или че говоря само повърхностно, но в действителност не споделям дълбоко потиснатите си чувства. Ако ли пък си мълча, той ме обвинява и критикува за това. Нарича ме емоционален робот и твърди, че съм се била окопала в битовизма. Понякога започва да обикаля около мен и да крещи „Опасност! Опасност! Опасност!“, като онзи робот от филма „Изгубени в пространството“, за да ми се надсмива. Подиграва ми се и ме упреква и за други неща също. А когато се опитам да се защитя, той става още по-критичен. Нийл е цар на споровете. Аз винаги губя, все той командва парада. Колкото и да се опитвам да обясня защо съм направила или не съм направила нещо, той никога не възприема причините и съображенията, които му изтъквам, а само ги критикува. И това ужасно ме потиска и ме изпълва с отчаяние. Често не издържам и започвам яростно да се оправдавам и защитавам, а той никога не изпуска възможността да ми го натякне. Не мога да мисля толкова бързо като него, и преди да се усетя, ето че отново ме е обзело до болка познатото и отвратително чувство, че пак ме е прецакал.

Какво няма ефект

Нека видим по какъв начин обикновено реагират Карол и другите жени в нейното положение, които са контролирани от г-н Всезнайко. Сблъскали се с критицизъм от страна на партньора си, те първоначално се стремят да се представят по-добре и полагат дори още повече старания да удовлетворят изискванията му. Същевременно Карол и другите като нея се оправдават и се опитват да се защитят. Обясняват причините, подтикнали ги да направят едно или друго, с надеждата, че по пътя на разума могат да излязат на глава в спора с г-н Всезнайко. Естествено всичко това е безполезно и безсмислено, защото в подобни случаи главната, макар и не открито заявена тема на спора са не конкретните обсъждани въпроси (домакинските задължения, разпределянето на парите и т.н.), а налагането на контрол от страна на партньора им.

Обяснението е неподходяща тактика, а стремежът за по-добро представяне е неприемлив метод за противодействие на г-н Всезнайко. Опитите ви да се оправдаете и защитите или да докажете правотата си само наливат масло в огъня му и в крайна сметка му помагат да извади своите скрити козове — безсърдечни лични нападки, които ви разплакват или ви карат да избухвате гневно, а в резултат на това той излиза неоспорим победител.

Какво има ефект

За да се справите с г-н Всезнайко, е необходимо да се разграничите от конкретния предмет на спора и да го превърнете в битка за установяване на контрол. Защото за него скритата цел винаги е „Ще докажа, че съм прав и ще те накарам да клекнеш“. Г-н Всезнайко критикува, а когато вие започнете да се оправдавате и обяснявате, с това неволно слизате едно стъпало по-долу, защото се поддавате на внушението му, че му дължите обяснение. Обяснение се дължи само на по-висшестоящ (шеф, Господ Бог). Като започнете да се оправдавате и защитавате, вие всъщност автоматично поемате ролята на нисшестоящия и така падате право в ръчичките на г-н Всезнайко.

Първата успешна стратегия, която ви предлагаме, е приложима почти за всяка ситуация, при която се води битка за надмощие и за установяване на контрол. Най-простичко казано, тя е: не се оправдавайте и обяснявайте. Критицизмът хваща дикиш само когато го приемате на сериозно и започнете да се защитавате срещу него. Като отвръщате по този начин на отправените ви критики, вие всъщност им признавате право на съществуване, набутвате се в заложения ви капан и сами се „изработвате“. Много по-добре е да замълчите или да излезете. Защото когато отвърнете на критиките на г-н Всезнайко, започвате да играете по неговата гайда.

За някои хора е много трудно да се въздържат от спор и да подминат критиките без да се оправдават. Подобно поведение се основава върху смехотворния възглед, че във всяка ситуация някой трябва да е „прав“ и че е наложително да докажете, че именно вие сте правите. Докато в действителност при спор или побеждава този, който умее по-добре да води спора, или и двамата губите, тъй като в процеса на споренето ставате все по-гневни един към друг и все по-неспособни да видите и прецените положението и от чуждата гледна точка. „Печелите“, ако правите това, което искате, и се чувствате добре.

Втората успешна стратегия е да се съгласявате с отправените ви критики и дори да ги задълбочавате или преувеличавате. „Да, наистина, аз съм ужасно лош шофьор. А ти си невероятно смел, щом изобщо приемаш да се качиш в колата, когато аз съм зад волана.“ „Аз не само съм лоша готвачка, ами съм и пълна нула като съпруга. Направо се чудя как имаш търпението все още да си с мен.“ Но се съгласявате само на думи, без изобщо да променяте каквото и да било в поведението си. Изключително важно е думите ви да не звучат саркастично, защото това само ще подхрани враждебността от негова страна.

Стратегията „приемете и преувеличавайте“ ви отвежда от позицията на не победител към тази на не губещ. Ако приемете безропотно критиките и г-н Всезнайко преглътне вашето съгласие с нападките му, вие продължавате да си правите каквото искате, на спора е сложена точка, не ставате по-гневни и не сте принудени да се оправдавате. Следователно — печелите. Ако той не се съгласи с вас (помнете, че в този случай вие приемате критиките му), това означава, че по този начин той сваля от вас обвиненията. Следователно — пак печелите. Печелите винаги когато променяте стария поведенчески модел и вие решавате какъв да бъде новият. Печелите когато вие — а не партньорът ви — имате контрол над емоциите си.

Когато приложат тази стратегия, жените често са направо потресени от постигнатия резултат: за първи път в историята на двойката, г-н Всезнайко не знае какво да каже! Освен това те се чувстват много по-добре, тъй като усещането, че не се налага да се оправдаваш и да спориш, е изключително приятно.

Успехът на Карол

Страхотно беше да се съгласявам и да преувеличавам. Веднъж, точно когато той се върна от работа, децата беснееха и крещяха, къщата беше надолу с главата, а аз дори не бях започнала да приготвям вечерята. Нийл каза: „Просто не мога да повярвам, че още не си започнала да готвиш. Толкова си неорганизирана!“. Отвърнах му: „Не само че съм неорганизирана, ами не мога да се оправя дори само с децата. Никаква майка не съм и съм направо ужасна съпруга“. Нийл ме погледна изненадано, а после просто смени темата. Ни думичка не ми каза, ами започна да ми помага да приготвим вечерята. Но най-чудесно беше миналия петък вечерта. Нийл имал много тежък ден в работата. Бил загубил важен клиент, заради нечия чужда немарливост в службата и това го ядосало. Прибра се и потъна в мрачно мълчание, но аз отначало дори не забелязах, защото се опитвах едновременно да храня бебето и да приготвям вечерята. И точно когато сядахме на масата, той се нахвърли отгоре ми и ми каза, че съм безчувствена като пън, защото изобщо не съм била доловила колко е потиснат и ядосан. Това действително ме притесни. Но успях да се овладея и когато той приключи с обвиненията, казах: „Прав си. Аз наистина съм като онзи робот и сигурно такава ще си остана и занапред. Направо се чудя още колко дълго можеш да издържиш с мен“. После станах от масата и отидох да взема нещо от кухнята. Нийл дойде след мен, прегърна ме и ми каза да не забравям, че нещата все пак отивали към по-добро, че той вероятно бил реагирал по-остро от нормалното; че наистина е трябвало сам да каже колко тежък ден е имал. Чувствах се направо страхотно от това, че не позволих критиките му да ме потиснат и ядосат. После прекарахме една прекрасна вечер. На моменти той продължава да се държи като задник, но пък е чудесно да знам, че мога да повлиявам върху начина, по който протичат разговорите ни.

Направихме ви две предложения как да надхитрите г-н Всезнайко:

1. Не се оправдавайте и обяснявайте. Подминете заложения капан и избягвайте споровете, в които няма начин да има победител.

2. Приемете и преувеличавайте. Когато г-н Всезнайко ви критикува, съгласете се с него и преувеличете отправените ви критики далеч отвъд вложения от него смисъл. Накарайте го да загуби и ума, и дума.

Принудете г-н Критик да замълчи

Във всяка интимна връзка има и сфера на труда. Решението кой от двамата кои задължения да поеме, зависи от доста неща, включително от индивидуалните умения и интереси, от обществено възприетите роли за всеки пол, а също и от свободното време. И все пак, в интимната връзка с г-н Критик, той разчита на жената и се обляга в толкова голяма степен върху партньорката си, че се получава ужасяващо неравновесие в разпределянето на задълженията. В някои случаи г-н Критик може да е физически обременен, което да му пречи да се справя самостоятелно и независимо с редица задачи. Много по-често обаче тази негова зависимост е предопределена от липсата на способност за живот в общност или на изградени битови умения и навици. Но независимо от причините, резултатът е крещящо несъответствие на поемания товар от ежедневни отговорности.

Тъй като е неуморно критикуващ, мъжът от този тип постоянно държи партньорката си в позиция на отбрана и извън равновесие. Той прилича на филмов критик. Никога не е играл във филм, нито е „правил“ кино по един или друг начин, но непрекъснато изказва мнения и раздава съвети как трябва да се прави това. Следователно, г-н Критик налага контрол („Направи го за мен и то както аз кажа“), а надарената с чувство за отговорност жена се смята задължена да го направи, сякаш уловена в капан („Трябва да го направя“), но и изпълнена с неприязън, понеже усилията й не биват оценени. Освен всичко друго, постепенно тя започва все повече и повече да се съмнява в собствените си способности и сили, да се усеща омаломощена от безкрайните критики и зоркото следене от страна на партньора й.

Лин и Джош: Случаят „Днес наистина сгафих“

Припомнете си Лин и Джош. Джош работи на непълен работен ден като човек за техническа поддръжка към строителна фирма, а Лин е заместник-директор на отдела за маркетинг към фирма за компютърен софтуер. Джош непрекъснато критикувал и съветвал Лин относно всичко, което правела, но винаги след дъжд качулка. Лин никога не успявала да отбележи нито една точка.

Историята на Лин

Съпругът ми направо ме побърква! Непрекъснато сумти по петите ми. Зорко следи всичко, което правя и не пропуска случай да ме критикува. Още не съм влязла, а той вече е намерил за какво да ме заяде. Джош е толкова саркастичен. Правя всичко по силите си. Работният ми ден е дълъг, после се прибирам, заемам се с децата и с всичко останало, което имам да върша. И все се оказва, че никога нищо не е така, както трябва. Страшно му се ядосвам, но от това никога няма полза. Опитвам се да правя нещата така, както той ги иска, но все не успявам, все не е правилно. Работата ми в компютърната фирма е много отговорна, имам четиридесет души подчинени и бюджет за няколко милиона долара. А като се върна вкъщи, той ме засипва с критики за начина, по който възпитавам децата и за начина, по който разпределям парите. Докато той, той никога не греши, просто няма начин — понеже почти нищо не върши. Мисля си, че Джош е засегнат и негодува срещу професионалния ми успех и за компенсация се опитва да ме мачка в къщи. Не знам. Но се усещам така, сякаш съм стъпила на фитнес пътечка за бягане. Колкото и бързо да тичам, все не е достатъчно бързо. Джош твърди, че не се чувства застрашен от професионалните ми изяви. Често дори се надсмива над работата ми и казва, че там съм била като Мики Маус във фирма, управлявана от жени, страдащи от предменструален синдром и гълтащи успокоителни. Той се подиграва и омаловажава всеки и всичко, свързано с работата ми.

Какво няма ефект

Нека видим как обикновено реагират Лин и другите като нея „отговорни, но критикувани“ жени. Най-често, когато се сблъскат с критицизма на партньора си, те се опитват да правят нещата още по-добре и да работят още по-старателно. Така влизат в една все по-завихряща се спирала от влагане на все повече усилия и отговорност, за да бъде трудът им оценен, което всъщност никога не става. Много забавно, няма що.

Когато види, че тези нейни първи опити да се защити остават безрезултатни, жената с чувство за отговорност обикновено започва да се гневи, да спори и открито да се противопоставя. „Правя всичко възможно за теб, а ти само се оплакваш. Като не ти харесва как върша едно или друго, свърши го сам.“ Подобна тактика не само че не дава благоприятни резултати, но води и до чувство за вина и депресия.

Отговорната жена е свикнала да се товари, затова поема бремето и изпълнява задълженията, с които се е нагърбила, а когато даде повод за разпра, обикновено се чувства виновна. Не забравяйте, че в повечето случаи този тип жени се стремят да се харесват на околните и затова се чувстват виновни, когато някой не е доволен от тях. Защото обикновено са успявали да оправдават очакванията на хората и да ги печелят на своя страна посредством постиженията и способностите си да поемат отговорности. Същите тези способности обаче не правят никакво впечатление на г-н Критик.

Какво има ефект

Първата стратегия, подходяща за справяне с г-н Критик, е същата като тази при г-н Всезнайко: не се оправдавайте и не обяснявайте. Защото ако го сторите, с това само ще предизвикате още повече критики, а след края на разправията ще се чувствате още по-зле. Отдръпнете се и се разграничете от безплодната словесна битка за установяване на контрол, като по такъв начин си дадете възможност да обмислите по-добри тактики. Откажете се от постигането на словесен контрол, за да може да овладеете положението емоционално и поведенчески.

Оказването на безрезервна помощ или поемането на чужди отговорности невинаги може да е от полза. Ако, да речем, замазвате и оправяте пиянските истории на партньора си — алкохолик, това най-често му позволява да продължи да си пиянства, защото така вие всъщност го предпазвате от сблъсъка с последиците — резултат от собственото му поведение. Родителите например винаги искат да закрилят децата си от всякакви неприятности, но наистина добрите родители знаят, че ученето от собствените грешки е същностна част от правилното развитие на децата им. В случая с г-н Критик, ако се натоварите с неговите отговорности и поемете и неговите задължения — нещо, което той нито ще приеме с благодарност, нито ще оцени — с това само ще си навлечете още по-изпепеляващи критики.

Възможно е да давате на г-н Критик всичко, което иска, но същевременно това да го кара да се чувства безсилен и заплашен. На вас може да ви се струва, че като поемате на плещите си целия товар, правите точно онова, което той иска, а в същото време г-н Критик да си мисли (подсъзнателно), че по този начин вие му отнемате мъжкото достойнство (един вид го кастрирате) и тайно го унижавате. Защото в крайна сметка, колкото и да се перчи и надува, дълбоко в себе си той осъзнава, че е слабак и губещ и ненавижда това свое усещане — а едновременно с него мрази и вас. Ако г-н Критик е обладан от подобни чувства, тази неприязън ще подхранва и разпалва критицизма му спрямо вас. Не забравяйте, че мъжът от този тип по принцип е неуверен в себе си и с комплекс за малоценност. Той не може да си позволи да оцени вашите усилия и всичко, което правите, за да му угодите, защото това би значело да си признае дълбоко в себе си, че действително не е победител, а губещ. Тъжното в случая е, че самочувствието на г-н Критик се повишава само когато ви унижава. Разковничето да се справите със създалото се положение е да започнете да измествате и извъртате нещата, за които ви критикува.

Тази тактика се нарича творческо тълкуване. Същността й се състои в това, че тълкувате или извъртате неговите критични послания така, както на вас ви се иска — нещо, което ви позволява да правите каквото желаете, без при това да изпитвате чувство за вина. Например ако г-н Критик недоволства винаги, когато му поднесете нещо сготвено от вас, бихте могли да го изненадате със следното тълкувание на критиката му: „Тъй като ти никога не харесваш как готвя, предполагам, че искаш да ми кажеш никога повече да не го правя, но си твърде учтив, за да ми го кажеш направо. Е, добре, разбирам. Никога повече няма да ти готвя, независимо колко много бих искала да го правя“. Ако той оспори това ваше твърдение, винаги може да продължите примерно с „Ти просто се опитваш да ми спестиш нараняването на чувствата. Знам, че всъщност не искаш да ти готвя“. Бихте могли да замените „готвя“ с всяка дейност, за която той ви е критикувал.

По този начин вие завоалирано му казвате: „От сега нататък, когато ме критикуваш за нещо, ще знам, че в действителност искаш сам да го вършиш“. При това не предизвиквате сблъсък, защото на подобно изявление от ваша стана г-н Критик би могъл да отвърне единствено, че вие всъщност вече се справяте добре. Когато прилагате тази стратегия е много важно да се придържате към позицията на „покорния нисшестоящ“, така че да не предизвикате сблъсък или поведение в стила на „Ще ти покажа аз на тебе“. Помнете, че целта ви не е да изправите на нокти г-н Критик с „Чудесно, щом се държиш лошо с мен, сега ще си го получиш тъпкано“. По-скоро трябва да звучите (но не и да се чувствате) сразени и покорни. Посланието ви трябва да бъде: „Наистина се старах, но се провалих, затова занапред няма да ти досаждам с тази моя дейност“.

И най-сетне, третата стратегия, чрез която бихте могли успешно да се преборите с безкрайните критики и неувереността на г-н Критик, е да му запушите устата. Това означава да споделите с него своите тревоги относно собствената си личност, неувереността и малките си провали и открито да го помолите за съвет в сферата на неговата компетентност. Така сами ще го впишете в ролята на по-висшестоящ от вас, без да му се налага да ви критикува, за да го постигне. Благодарение на тази техника е възможно г-н Критик да открие, че му харесва да се грижи за вас, поне от време на време. Което би било чудесно. Но имайте предвид, че не ви съветваме да споделяте с него всичките си тайни, грешки и прегрешения, а по-скоро да подберете по нещичко от тях, което не ви притеснява, и да го споделите преди той да започне да ви критикува за неща, които той е избрал.

Понякога, като му запушите по този начин устата с признанието за някои ваши уязвими точки и разкриете пред него някои ваши слаби места, а после го помолите за съвет, това позволява на г-н Критик да се види в по-различна светлина, така че да не му е необходимо да ви унижава, за да си повиши самочувствието. Като му покажете, че признавате и се съобразявате с неговата компетентност, ще му дадете възможност и той да оцени вашата. Може би.

Успехът на Лин

Колкото повече се стараех, толкова по-малко успявах да правя нещата правилно. Джош непрекъснато ми крещеше и ме критикуваше. Затова реших, че ще престана да си давам чак толкова зор да му се харесам, щом като и без това никога не успявам да го постигна. Започнах и да тълкувам критиките му по начин, който ми позволяваше да правя каквото си искам. Казах му: „Виж, Джош, казваш, че имаш нужда от мен и че искаш да съм край теб. Но въпреки това непрекъснато ми крещиш и ме критикуваш. Предполагам, че наистина ти лазя по нервите, но си твърде учтив, за да ми го кажеш направо. Затова от сега нататък, всеки път, щом започнеш да ми викаш, ще знам, че съм ти опънала нервите и ако имам възможност, веднага ще излизам“. Джош запротестира, че нищо подобно нямал предвид, но аз отвърнах: „Разбирам, опитваш се да ми щадиш чувствата. Но ми е ясно, че те изкарвам извън кожата ти“. Оттогава започнах да се придържам стриктно към това мое решение. Щом той ми повишеше тон и почнеше да ме напада, веднага излизах с приятелки или извеждах децата някъде на вечеря. Беше страхотно! Критиките на Джош намаляха значително. Той не успяваше да ме предизвика и да ме извади от равновесие, тъй като аз се съгласявах с абсолютно всичко, а когато станеше твърде нападателен и започнеше да вика твърде високо, просто излизах. Когато изблиците му на критицизъм понамаляха, открих, че вече ми е по-приятно да си бъда вкъщи. Очевидно имаше неща, които Джош наистина не искаше аз да върша, защото започна сам да прави това-онова, вместо да ме критикува. Така аз вече правех доста по-малко, а той — доста повече.

Освен това, помолих го да ме посъветва какви коли да купя за търговските пътници на фирмата, в която работя. Джош е спец по колите и познава най-подробно всичките им спецификации, степента на сигурност и ефективност, костуемите цени. Помолих го за съвет и помощ и в други области, в които има познания. Това изглежда го очарова, защото започна много по-малко да ме критикува и да се бърка в моите работи.

От време на време започнах да споделям с него някои от притесненията ми, свързани с професията, а също и други неща, които си мислех, че съм оплела. Една вечер се върнах след работа и му казах: „Днес май наистина яко сгафих“. Разказах му за сериозната разправия, която бях имала с шефката ми през деня. За моя изненада, той прояви голямо разбиране, беше дори много мил и нежен. Приготви ми вечеря и нито веднъж не подхвърли някоя от гадните си забележки за фирмите, управлявани от жени. Освен това сподели с мен, че може би се чувствал леко застрашен от професионалните ми успехи. Не че вече е станал съвършен или нещо подобно, но сега поне знам, че мога да се оправям с него.

Направихме ви три предложения, чрез които да запушите устата на г-н Критик:

1. Не се оправдавайте и не обяснявайте. Отдръпнете се и потърсете начини да не бъдете въвлечени във водената от г-н Критик битка за налагане на контрол.

2. Творческо тълкуване. Реагирайте на неговия критицизъм по начин, който би ви позволил да спрете да правите нещата — обект на неговите нападки, за негово собствено добро. (По принцип, това означава да му заявите ясно и недвусмислено, че възприемате критиките му като деликатен начин да ви каже, че не желае помощта ви в съответната област и затова спирате да вършите нещата, за които ви критикува.)

3. Запушване на устата. Споделете с него някои свои самокритики и уязвими места. Търсете мнението и съвета на г-н Критик в сферите на неговите познания, като по този начин му дадете възможност да се почувства компетентен, а следователно и намалите желанието му да ви се налага, като подлага на съмнение и оспорва вашата компетентност.

Четиринайсета глава
Разменете си ролите с лъжците и измамниците

Когато започнах да излизам с него, той беше женен, така че предполагам, би трябвало съм наясно с нещата. Работехме в един и същ отдел и знаех, че жена му е истинска кучка — е, поне така си мислех. Тя най-сетне ни излови, така че вече можех да бъда с него открито, без да ни се налага да се крием и преструваме, и това бе голямо облекчение за мен. Може би година по-късно, една вечер отидох в апартамента му, отворих си с ключа, който ми беше дал, и го сварих в леглото с една двадесетгодишна стажантка от нашата служба. Той направо побесня заради това, че съм го изненадала така! На секундата разбрах, че това е краят на връзката ни, но ми трябваха още цели шест месеца, за да се разделя окончателно с него. Той все още ми звъни.

Ерика, двадесет и шест годишна,

компютърен програмист

Това е главата, която може би ни беше най-трудно да напишем, тъй като този тип мъже не притежават почти никакви качества, с които биха могли да ви компенсират. И все пак, някои от вас вероятно си имат своите основателни причини, за да продължат и занапред да живеят с такъв мъж, или пък в момента обмисляте дали да го напуснете, или да останете с него. Предложените в тази глава тактики ще ви помогнат да се справяте по-успешно с живота със задника — лъжец и измамник, както и да осмислите всички евентуални плюсове и повече от сигурните минуси на оставането ви в подобна интимна връзка.

Има един лаф, който мъжете си подхвърлят, като вид оправдание за това, че лъжат и мамят жените. Нещо като тайно правило за поведение в общността на задниците: „Лъжата, казана на жена, не се брои за лъжа“. Или с други думи, лъжата е нещо напълно допустимо и приемливо, когато човекът, за когото е предназначена, е жена. Никога не лъжи аверчетата, но мацката — може! Особено пък когато става дума да я вкараш в леглото си. Напълно разбираемо и допустимо е също така да лъжеш някоя жена, за да се измъкнеш от неприятности.

Разбира се, ако споменете за това пред партньора си, той ще го отрича с цената на всичко, дори на парчета да го кълцате, пак няма да признае съществуването на това негласно правило. Длъжен е да отрича — второто тайно правило в общността на задниците е „Отричай всичко“.

Фактът, че мнозина мъже подмамват с лъжи и измами жените в леглото, не съществува от вчера, а има дълга, макар и скрита история. Освен добре познатото „Обичам те“, което е масово използвано средство за насочване на жената към спалнята, много мъже смятат, че са направили невероятен удар, ако посредством различни лъжи и измами успеят да подмамят жената към секс. Никога не забравяйте с кого си имате работа: едно неотдавнашно изследване на списание „Мадмоазел“, цитирано през 1996 г. от „Нюзуик“ в статията „Лошите момчета“, разкрива, че 100% от запитаните мъже отговарят, че не биха се поколебали да правят секс с жена, дори когато изобщо не възнамеряват да влизат в по-близки взаимоотношения с нея. За мъжете с подобен манталитет няма нищо свято. Всичко, дори коварната измама, е допустима и „честна игра“, когато става въпрос за любов и за война.

Същността на подобен тип мъжко поведение е чудесно предадена във филма „Животинска ферма“. Там героят, (чиято роля изпълнява Тим Матюсън), възпитан млад мъж от добро семейство, президент на университетския клуб „Делта“ (в който членуват синовете на най-почтените семейства в града), отива в университетското женско общежитие, за да вземе момичето, с което има среща. Макар че вече е прочел във вестника, че същото това момиче е загинало при автомобилна катастрофа предишната нощ. Той се преструва, че е дълбоко влюбен в починалата девойка и че току-що научава трагичната вест. Симулира дълбока скръб и неутешимост и така успява да подмами друго наивно момиче от общежитието да легне с него, за да утеши „разбитото“ му сърце.

Тази сцена е смешна, защото поведението на героя в нея е откровено и невероятно нагло, пък и, както всички знаем, „момчетата са си момчета“, а подлите плъхове от мъжкото братство са си плъхове. И все пак, в нея откриваме безжалостно оголената истина относно мъжете и техните представи за почтеност по отношение на жените. За мнозина мъже „свалянето“ на „мацките“ чрез лъжи и измами е символ на мъжкия им статус. За тях тази сцена е показателна по отношение на това каква изключителна власт има измамата над нежния пол, а също и окуражителна, тъй като ги води до извода, че щом представителките му са толкова глупави, та вярват на техните измислици, значи си заслужават да бъдат лъгани. От своя страна, жените просто не са наясно и всъщност не разполагат с познанието доколко безскрупулни могат да бъдат мъжете. Защото, най-общо казано, на нежния пол не е присъщо да си служи с измамата по такъв пресметлив и безскрупулен начин.

В тази глава ви запознаваме с някои тактики за водене на „партизански“ битки със задниците — лъжци и измамници, благодарение на които ще може да ги притиснете до стената поне дотолкова, че да си признаят как именно са ви мамили. Но нека първо видим каква е основната пречка, с която се сблъсквате при взаимоотношенията си с подобни мъже.

Мит № 2: Пределната честност е задължително условие, ако искате всичко в интимната ви връзка да е наред

От всички митове относно интимните взаимоотношения, този вероятно предизвиква най-силна емоционална реакция. На пръв поглед изглежда парадоксално това, че обсъждаме въпроса за честността и нейните граници, когато става дума за взаимоотношения с изначално непочтен партньор. И все пак, когато не е взаимна, честността може да ви постави в крайно неизгодно положение.

Когато говорим за „честност“, имаме предвид „казване на истината“ — тоест, да няма лъжи, измами или премълчаване и преиначаване на каквато и да било част от истината. Честният човек казва истината, цялата истина, чистата и свята истина. Един съвсем очевиден проблем е това, че никой не може да бъде напълно честен. Може да бъдете честни само за онова, което осъзнавате. За да бъдете напълно честни, трябва да имате ясното съзнание не само за личните си нужди, желания и убеждения, но и за всички външни фактори, които ви влияят. И нещо повече, трябва да имате необходимата мотивация, за да споделите тези свои изживявания. Е, никой никога не е срещал подобно митично същество като напълно честен човек.

Но нека приемем — в името на разглеждания тук въпрос — че в интимната връзка е възможно да съществуват напълно честни взаимоотношения. Но дори да е така, тук честността невинаги е най-добрата политика. Да бъдеш открит и откровен с човек, използващ твоята честност и научените благодарение на нея съкровени неща за теб, за да те манипулира и лъже още по-резултатно, прилича на игра на шах, при която предварително обсъждаш с другия играч всеки свой следващ ход. А нещата са дори още по-лоши, когато партньорът е лъжец и измамник. И за да продължим примера с шаха, то е все едно да разкриеш цялата си стратегия пред някого, когото вече си заловил да мами в играта. Ние, разбира се, сме изцяло на страната на честността в междуличностните взаимоотношения. Защото тя може да породи близост и доверие, да накара и двама ви да се чувствате по-добре както спрямо интимната ви връзка, така и спрямо самите себе си. Освен това, ние сме убедени, че честността е първото, което трябва да опитате и към което трябва да се придържате, докато не ви стане напълно ясно, че партньорът не ви отвръща с подобна честност и че тя всъщност само влошава нещата за вас. Но сме убедени също така, че честността не е единственият начин, а в някои случаи определено не е и най-добрият начин за общуване с мъже от типа на лъжците и измамниците. Ако упорствате в опитите си честно и почтено да оправите нещата, когато партньорът ви е лъжец или ви изневерява, повече от сигурно е, че ще попаднете в капана на въображаемия квадрат от деветточковия пъзъл. Спрямо мъжете, които принадлежат към разглеждания в тази глава тип, честността в никакъв случай не е най-добрата политика.

Как да разобличите Великия измамник

Когато се обвърже с Велик измамник, жената обикновено си въобразява, че най-сетне е открила мъжа на своите мечти. Но след известно време, с постепенното натрупване на редица странни несъответствия и разминавания в неговите твърдения, тя започва да се чувства объркана и заживява сякаш в размития свят на някакъв сън. Започва да се пита кое е реалност и кое — не. Знае, че нещо не е наред, но се чувства смутена и малко нещо луда. Възможно ли е това да се случва с мен? Водеща става темата, характерна за телевизионния сериал „Зоната на здрача“. За жалост, Род Серлинг няма да се появи, за да ви обясни разбираемо и с иронично намигване какво всъщност става.

Помислете си само за случая с Кали Флин, лейтенант от военновъздушните сили, първата жена пилот на бомбардировач Б-52. Невероятно звучи дори самата мисъл как тази изключително интелигентна млада жена, обявена за „най-блестящ студент“ в школата за летци и предопределена за бляскава кариера, била до такава степен излъгана и заслепена от един Велик измамник, че била изправена пред военен съд, с обвинение в съпружеска изневяра, разврат и неподчинение.

Истинското й престъпление било това, че се влюбила и повярвала на Марк Зиго. Той убедил омъжената г-жа Кали Флин, че тя е любовта на живота му, предложил й брак и дори й дал оригинален ирландски годежен пръстен. Всичко излязло наяве, когато Зиго, въпреки уговорката им, че ще запази в тайна връзката си с г-жа Флин, разказал всичко на следователите от военновъздушните сили, включително и изключително лични подробности от сексуалния им живот. Чудесен пример за мъж, който е плътно до партньорката си, когато се развихри буря, нали?

Оказало се, че този Велик измамник я бил лъгал за почти всичко, включително за това къде е роден, колко е годишен, за семейното си положение и за условната си присъда за малтретиране на съпругата му. Пръстенът, който подарил на Флин, бил същият, който преди години дал и на законната си съпруга. Дори си бил измислил подробна кариера на футболист. Случаят на Флин е един от милионите случаи на интелигентни жени, подведени от лъжите на някой Велик измамник.

Шарън и Денис: Случаят „Тя е полудяла“

Припомнете си Шарън и Денис. Първоначално Денис бил Прекрасен принц, но много скоро се оказало, че в действителност е Принц на мрака, чиито лъжи буквално изсмукали жизнените сокове на Шарън и й отнели всяка надежда за изпълнена с доверие интимна връзка.

Историята на Шарън

Или съм напълно откачила, или просто съм абсолютна глупачка — и аз не знам кое от двете. Предишните ми интимни приятели злоупотребяваха толкова много с мен, а връзките ми с тях бяха дотолкова кошмарни, че Денис ми изглеждаше направо светец. Беше толкова мил и грижовен, толкова непринуден и общителен… Постепенно обаче започнах да забелязвам някои несъответствия. Започнах да откривам някои неща за него, напълно различни от това, което той ми беше казал за живота си. Когато се запознахме, той каза, че има пари и допреди да се оженим беше наистина много щедър. Каза, че бил осребрил акциите си от стоковата борса. Как ли пък не! Оказа се, че е буквално на дъното, и че всъщност винаги е бил там. Непрекъснато започва някакви нови бизнес начинания, от които обаче никога не изкарва пари. В действителност, оказа се, че няма никакъв кредит и че точно преди да се запознаем банкрутирал напълно. Узнах, че парите, с които разполагаше тогава, ги бил изтеглил като аванс срещу кредитните си карти, точно преди да го обявят във фалит. Наистина съм разтревожена — с какъв човек съм се обвързала всъщност? Последният, надявам се, удар беше, когато узнах, че отвъд океана има любовница и семейство с деца. А ми беше казал, че никога допреди мен не бил имал сериозна интимна връзка. Защото бил много заангажиран с кариерата си. Какво става, по дяволите? Отначало категорично отричаше съществуването на това семейство, докато най-сетне не го притиснах до стената с копия от свидетелствата за раждане на децата и с обща семейна снимка, където е и той, които бях получила по пощата. След като му представих тези необорими доказателства, той най-сетне си призна и започна да ми се извинява. Оттогава непрекъснато ми повтаря, отново и отново, че не е достатъчно добър и не е достоен за мен и че съм в правото си да го изоставя. Страшно съм объркана. Аз всъщност не искам да го напускам. И стана така, че започнах да го убеждавам, че си струва да се опитаме да спасим връзката си. Та нали в края на краищата се обичаме. Но как да му вярвам от тук нататък за каквото и да било? Направо съм на път за лудницата.

Какво няма ефект

Основната грешка на Шарън и на жените в нейното положение е това, че те продължават да вярват на Великия измамник, въпреки планините от нови и нови доказателства за лъжите му. Вярват и се надяват на чудо. А междувременно интимният им свят се сгромолясва около тях. Те често си въобразяват, че неговите лъжи са изолирани явления, а не част от общата картина. А това, разбира се, е стратегия, която води към провал.

В подобни случаи, друга грешка на жената е, че тя се опитва да говори открито с Великия измамник за лъжите му, като се надява да изясни нещата и да разбере за какво става дума. Та нали в крайна сметка трябва да има някакво обяснение за цялата бъркотия, освен съвсем очевидното, че той наистина е такъв лъжлив задник, какъвто изглежда. И това е втората голяма грешка на жените, обвързали се с Велик измамник.

Двете неща, които мъжете от този тип действително умеят до съвършенство, са да приспиват жените със сладки приказки и да ги лъжат — в това те са истински гении. Нека се върнем към нашия пример: Денис използва една любима стратегия на Великия измамник. Той се извинява честно и почтено на Шарън (да, да, точно така) и излиза с обичайния за този тип мъже номер „Не съм достатъчно добър за теб“. Понякога вмъква в циркаджийския си номер и жалостив разказ за изпълнено с жестокост и насилие детство или друга подобна сърцераздирателна измислица, с която цели да ви „помогне“ да разберете защо е станал такъв задник, какъвто е. След което вие сами ще си измислите хиляди извинения за поведението му. Тъй като самите те са честни и почтени, жените като Шарън просто не могат да си представят, още по-малко пък да повярват, че някой е в състояние да скалъпи подобна тъжовна история. Затова и не могат да прозрат, че Великият измамник използва своето очарование и способността си да лъже, за да се измъкне от затруднението, дори когато е разкрит с необорими доказателства. Жените като Шарън са до такава степен заслепени, че започват да се чудят дали пък нещо не е наред с техните собствени възприятия за реалността.

Великият измамник ще отрича до посиняване и най-неоспоримите и очевидни доказателства за лъжите му. Той си служи със стратегия, подобна на използваната от съпруга (чиято роля изпълнява Фил Силвърс) във филма „Ръководство за женения мъж“, когато го уличават в изневяра. В една от сцените собствената му жена го заварва с любовница в собствения им дом. Героят на Фил Силвърс бързо-бързо избутва любовницата си навън през входната врата, като в същото време казва на съпругата си: „Каква жена? Тук няма никаква жена!“. В края на сцената той седи удобно отпуснат в кресло и си чете вестника, а жена му стои права насред стаята, замислена, с напълно объркан вид, и най-сетне казва: „О, извинявай, не ми обръщай внимание“. Великият измамник отрича, и отрича, и отрича, докато най-сетне вие започнете да се питате дали пък не ви се привиждат разни неща. После той ви казва някаква нова лъжа, чиято цел е да обясни предишната, и така до безкрай.

Какво има ефект

Преди да обсъдим кои тактики ще ви помогнат да се справите с мъжете от този тип, нека първо ви дадем няколко практически съвета. Вземете предпазни мерки! Издигнете защитна стена пред капиталите си, така че занапред да не сте финансово уязвими. Отделете — дотолкова, доколкото е законово възможно — собствените си пари и авоари от неговите. Обичате го и искате да останете с него — добре, чудесно, но това съвсем не означава, че трябва да се излагате на финансов риск. Винаги може отново да обедините сметките си, ако той започне да осигурява приходи, които да вдъхват повече доверие. Ако разделите капиталите си и той остане при вас, поне ще знаете, че го задържа нещо повече от материален интерес.

Второ: Накарайте червея да се гърчи, тоест упражнете върху Великия измамник достатъчно силен натиск, за да го принудите да си признае измамите. Дайте му ясно и недвусмислено да разбере, че сте наясно с лъжите му и че притежавате желязно доказателство за нещо, за което ви е измамил преди. Но в никакъв случай не му казвайте какво е това доказателство. Намекнете му какво е, чак когато наистина държите в ръцете си необорима улика, така че да сте напълно сигурни, че позицията ви е непоклатима. Не сваляйте картите си на масата. Накарайте го да се гърчи в неведение, което ще го накара в крайна сметка да ви признае повече неща, дори вероятно много повече, отколкото бихте искали да чуете. И все пак, колкото повече знаете, толкова по-големи възможности ще имате да се погрижите по-добре за себе си, а също и по-голяма вероятност да предприемете нещо, за да се защитите.

Една наша обща позната намерила в куфарчето на мъжа си снимка на гола жена. Без да му я показва тя му казала, че има такава снимка, както и че притежава други необорими доказателства, уличаващи го в изневяра. И той признал, че действително й изневерява — но говорел за друга жена, а не за тази от снимката! Е, така нашата позната узнала, че съперничките й са най-малкото две.

Друга жена открила в джоба на съпруга си касова бележка за покупката на палатка и спален чувал. Те били купени в един град от същия щат, по същото време когато се предполагало, че мъжът й е в командировка в друг щат. Тя му сервирала вече известното ви „Имам необоримо доказателство, че ми изневеряваш, но няма да ти кажа какво е то“. Заявила му, че ако не й каже истината, с брака им е свършено. Тъй като не знаел за какво точно доказателство става дума, той й признал, че от две години поддържа любовна връзка с клиентка на фирмата.

И най-сетне, впрегнете усещането си, че полудявате да работи за вас. Наричаме тази тактика простичко: откачено държание. Действията и реакциите на повечето хора са твърде предсказуеми. Това пък позволява на други хора да ги предугаждат и да си подготвят отговори, подходящи за очакваното развитие на нещата. Именно предсказуемостта позволява на Великия измамник да планира следващата си лъжа. Непредсказуемостта, а също и някои други методи, които създават смут и объркване, са наложителни, за да бъде предизвикана някаква промяна в създалото се положение. Когато хората са смутени и объркани, те се чувстват неудобно. Това ги подтиква да търсят начини, за да облекчат това свое усещане за неудобство.

Когато някой винаги е действал и реагирал по предсказуем начин, за него е лесно да предизвика смут и объркване като направи нещо напълно различно, с което да излезе от рамките на обичайното си предсказуемо поведение. Откачените действия и реакции са изключително ефективни, когато вие, човек разумен и предсказуем, изведнъж започнете да правите и говорите безсмислени неща. Известни са безкрайно много случаи, когато мъже, които са се държали нагло и незачитащо спрямо партньорката си, са били „вкарани в пътя“, когато тя е започвала да се държи като откачена с тях.

Също както и тактиката „само на десерти“, методът „откачено държание“ може да бъде много забавен. Вероятно един от най-значимите ефекти от прилагането на тази стратегия е, че тя разведрява атмосферата в ситуации, които са били силно напрегнати и заредени с отчаяние. И наистина, голям брой жени споделят с нас, че започват да се чувстват много по-добре, дори само при мисълта за тези стратегии, даже още преди да са ги опитали.

Има още една полза от прилагането на тактиката „откачено държание“. Тя ви позволява да овладеете и канализирате гнева си, като си го „връщате“ по някакъв начин на Великия измамник, но преследвайки ясно определена конкретна цел. Няма нищо лошо и дори е напълно нормално да се позабавлявате тайничко за негова сметка като действате откачено, а по този начин ще се предпазите и от натрупване на разрушителен гняв в душата.

Успехът на Шарън

Не знам доколко наистина има някаква разлика в положението, затова пък знам, че определено се чувствам много по-добре в цялата бъркотия. Главното, според мен, е, че напрежението между нас осезаемо намаля и двамата с Денис можем пак да се наслаждаваме на това да сме заедно. Толкова много неща се случиха. Обадиха се от една кредитна компания и така открих, че преди време Денис си открил нова кредитна карта и че вече я е изчерпал, далеч надхвърляйки допустимия лимит. Не се издадох какво знам, а „накарах червея да се гърчи“, като му казах, че съм открила нещо, което го уличава в измама, но че няма да му кажа какво именно. Няколко дни наред той упорито отричаше всякакви измами, но после започна да си признава и така узнах доста неща, които не съм и предполагала. После, естествено, той ми излезе с познатия номер „може би трябва да се разделим, защото аз съм мръсник, който изобщо не те заслужава“. На това му отвърнах, че съм съгласна с него и че като начало ще отделя всичките си сметки и авоари. Казах му: „Вероятно си прав. Виж само за колко много неща си ме лъгал и мамил. Но те обичам твърде много, за да те напусна, ето защо ще си отворя отделни сметки и така ще е, докато не почувствам, че отново мога да ти имам доверие“. Имам намерение да използвам всяка негова лъжа, която разкрия, като възможност да се съгласявам с неговото „аз съм задник“ и така да взема предпазни мерки и да се защитя срещу евентуалните му бъдещи измами.

Но най-забавното от всичко беше „откаченото действие“. Усещам, че по този начин наистина дадох израз и излях всичко, което се беше натрупало в мен. Когато се улових, че си задавам въпроса дали пък не съм откачила и че съм се превърнала в кълбо от опънати до скъсване нерви от неговите лъжи, започнах да правя и говоря някои наистина откачени неща. Когато например започнехме да се караме, аз избухвах в налудничав кикот и му казвах: „Денис, наистина ме побъркваш“. Вършех наистина напълно откачени неща. Дори най-съзнателно да се опитам да опиша различните начини, по които прилагах тактиката „откачено действие“, пак едва ли бихте получили и най-малка представа доколко наистина ненормално се държах.

При това го правех толкова убедително, че Денис действително започна да се тревожи за душевното ми здраве. Сякаш стъпваше върху нажежени въглени, когато правеше неща, за които преди изобщо не се съобразяваше с мен. Веднъж го чух да казва по телефона на деловия си съдружник: „Много се безпокоя за Шарън. Наистина мисля, че полудява“. Веднага се възползвах от тази възможност и започнах да се държа дори още по-странно и ненормално. Същата вечер, когато Денис отвори хладилника, за да си хапне нещо преди лягане, какъвто си му беше навикът, откри вътре кецовете ми. Попита ме какво правят там и аз най-невинно му обясних, че краката ми много се загряват, докато тичам. Просто не мога да ви опиша какво удоволствие изпитах, като видях израза на лицето му.

Не знам колко дълго ще продължи това, но Денис вече е много по-внимателен и се съобразява значително повече с чувствата ми. Дори ми се струва, че е понамалил малко лъжите си. Колкото до мен, чувствам страхотно облекчение от това, че правя неща, които имат положителен ефект, поне що се отнася до мен самата.

Предложихме ви три начина, чрез които да разобличите Великия измамник:

1. Защитете себе си и портмонето си. Предпазете се от финансова уязвимост.

2. Накарайте червея да се гърчи. Не разкривайте картите си и не му казвайте какво знаете. Използвайте информацията, с която разполагате, за да го принудите да признае поне част от лъжите си.

3. Дръжте се откачено. Покажете му чрез поведението си как ви кара да се чувствате. Запознайте го с емоционалните последици от неговото поведение, без да се сблъсквате пряко с него.

Как да откриете истинския цвят на Хамелеона

Хамелеонът е твърде любопитен тип мъж. Обикновено намеренията му не са злосторни, но резултатите от заблудите, с които си служи, са също толкова разрушителни, колкото и тези на останалите лъжци и измамници. Хамелеонът е като човекът, който неволно ви прегазва с колата си. Вие си умирате — но той не е имал лоши намерения и се чувства ужасно виновен за станалото. Както усилията на г-н Помагащ за постигане на контрол са завоалирани и коварни, така и изопачаването и/или укриването на фактите при Хамелеона е незабележимо, но опасно.

Хамелеонът прилича на героя на Уди Алън от филма „Зелиг“, който възприема и имитира характерните черти на хората около него, като по този начин се приспособява съвършено към обстановката. Но също като Уди Алън в киното, така и той само изпълнява роля в нещо като филм. А когато филмът свърши, тоест когато Хамелеонът неочаквано реши, че новата му роля не го прави щастлив, започват проблемите. Неговото актьорско майсторство се изразява в това, че той върши абсолютно същите силно нараняващи неща като останалите лъжци и измамници, но ви кара да си мислите, че вината е във вас и да го съжалявате.

Мери и Дарил: Случаят „Кой съм днес?“

Припомнете си Мери и Дарил. В началото на връзката им Дарил бил г-н Съвършеният мъж, но после — когато открил, че не му харесва ролята, която изпълнява в драмата на живота на Мери — се превърнал в г-н Съвършения задник.

Историята на Мери

Толкова съм объркана. Мислех си, че всичко между мен и Дарил е наред и всъщност върви добре, но ето че той изведнъж започна да се оплаква. Той е толкова различен от всички други мъже, които познавам. Толкова е чувствителен. Децата го обожават. Как ме ухажваше само! Звънеше ми по сто пъти на ден и непрекъснато ми изпращаше цветя. Дарил е толкова романтичен мъж. Мислех си, че няма нищо против и че всъщност е доволен аз да вземам решенията и да движа нещата — дребните подробности от всекидневието, нали разбирате, но после изведнъж се оказа, че нищо не мога да правя както трябва. Буквално за нула време емоционално ми се струпаха какви ли не изпитания. Просто не знам какво съм направила, та да стане така. Не съм се променила, но той вече май не е щастлив с мен. Вероятно причината е в самата мен, но просто не мога да я видя. Може би упражнявам прекалено голям контрол. Попаднала съм на прекрасен мъж, а направо провалям всичко. Не знам. Опитвам се да обсъдя с него какво мога да направя, за да стане всичко такова, каквото беше преди, но той само свива рамене и казва, че вероятно вече е твърде късно. Изглежда ужасно нещастен от цялата тази ситуация. Когато е с мен, се оплаква, че му липсва ергенският живот. Когато не е с мен, казва, че му липсвам аз. Пълно отчаяние!

Какво няма ефект

Жените от типа на Мери обикновено се вглеждат в миналото, като се опитват да разберат какво не е наред, та да го оправят. Те са търпеливи и разбиращи и усилено се стараят да открият някакво обяснение за поведението на мъжа. Четат книги от предполагаеми „експерти“, от които научават всички възможни причини за неспособността на мъжете да влизат в стабилни връзки и трудностите, които срещат при интимните взаимоотношения. И в крайна сметка обвиняват себе си и поемат отговорността за коренния обрат, настъпил в Хамелеона.

Докато проблемът всъщност изобщо не е в тях самите, нито пък се крие в нещо по-особено в съответната връзка. Следователно всичките им опити да обсъждат с Хамелеона причините, поради които не е щастлив, и начините на подход към проблемите, са напълно безплодни и ги изпълват с чувство за безсилие и провал. А това е така, защото Хамелеонът е безгръбначна амеба. Няма да ви даде никакъв смислен отговор, защото е раздиран между желанието да ви накара да го харесвате и стремежа да му е добре лично на него. И тъй като не иска да ви нарани, просто избягва прекия отговор. Затова пък съвсем ясно ще ви показва колко ужасно се чувства, така че в един момент да го освободите от емоционалното обвързване.

Това ни отвежда до друга една стратегии, често използвана от жените, когато се опитват да се справят с Хамелеона — глезене и угаждане. Нека разгледаме тази ситуация. Когато влиза в живота ви, той сякаш се е появил направо от страниците на някои любовен роман. Упорито и романтично ви ухажва, докато най-сетне ви спечели, като си служи с всякакви средства, за да ви заинтересова. После се отдръпва от връзката, променя се коренно и преобръща живота ви наопаки и надолу с главата. А вие му осигурявате неограничени количества съчувствие и редовен секс, за да му помогнете да изживее изпълнилия го с остро чувство за вина процес, чрез който ви зарязва. Хмм!

В крайна сметка Хамелеонът ще ви каже, че му е необходимо известно време, за да си изясни нещата и ще ви предложи да се виждате по-рядко, с надеждата, че по този начин ще успее да ви зареже някак си по-незабележимо, така че да не го намразите. Няма да сложи край на връзката ви, защото не му достига кураж да го направи открито. По-скоро ще направи така, че да нямате друг изход, освен вие да обявите края й.

Какво има ефект

Първо, дайте му каквото иска — дори свръх. Когато Хамелеонът се заоплаква, че връзката ви не удовлетворява нуждите му и ви намекне, че е добре да прекарвате по-малко време заедно, не се опитвайте да го разубеждавате. Вместо това кажете: Прекрасна идея. Знам, че в теб се води вътрешна борба и затова ти е необходимо известно време и спокойствие, за да прецениш какво искаш да правиш и как именно нашата връзка не удовлетворява нуждите ти. Аз самата също изпитвам известни колебания. Какво ще кажеш да се виждаме веднъж на две седмици, вместо веднъж седмично, както ти предлагаш?

Това му осигурява повече време, отколкото иска. Идеята е да удължавате всеки предложен от него интервал между срещите ви. По този начин вие реално поемате инициативата, без обаче да го заявявате направо, което го кара да се чувства неудобно и променя правилата на играта, според които обикновено се е разпореждал до този момент с интимните си връзки. По принцип, Хамелеонът разиграва своята съсипваща чувствата карта „това ще нарани много по-дълбоко мен, отколкото теб“, докато жената най-сетне бъде обзета от пълно безсилие, уморена от позицията си на вечно губещ играч. Новият ви подход към ситуацията не се опитва да му отнеме печелившата ръка, а напротив — окуражава го да я прибере. По такъв начин вие поставяте Хамелеона право в сърцевината на конфликта, без обаче да се конфронтирате открито с него. Когато тази тактика бъде приложена ефективно и естествено, тя му показва, че върху него не е упражнен пряк натиск, докато същевременно го притискате завоалирано да реши какво всъщност иска. Това доста затруднява живота на Хамелеона, защото вероятно за пръв път му се налага сам да вземе някакво решение, вместо да принуждава жената да го направи вместо него. В подобна ситуация Хамелеонът често се озовава в напълно непознати води. А за вас може да се окаже много забавно да го наблюдавате как панически се мъчи да изплува.

Друга тактика, която облива в ярка светлина неговата нерешителност е да предизвикате смут и хаос в главата му. Тъй като неговият мозък работи основно в насоката да отгатва с какво би могъл да ви се хареса, за да се нагоди към него, предизвикването на смут и хаос в главата му изисква от вас да играете различна роля всеки път, когато се срещате с него. Налага се предварително да решите в какъв типаж искате да се превъплътите — на някой жив, мъртъв или въображаем герой, а после да изиграете ролята пред Хамелеона. Обличате се по различен начин, държите се и говорите по различен начин, харесвате и не харесвате различни неща. С една дума, демонстрирате му разнообразие и непостоянство, а не стабилност и цялостност на личността, тъй като именно тази стабилност е използвал той, за да оформи собствената си идентичност.

Подобно поведение от ваша страна създава изключително големи затруднения в живота на Хамелеона. По такъв начин вие всъщност разбивате представата му за вас, с което му отнемате възможността да предугажда нуждите и желанията ви. Тази стратегия кара Хамелеона да се облива в студена пот, тъй като той просто вече не знае как да ви отреагира. Чувства се притиснат до стената и принуден да каже какво всъщност иска и очаква от интимната връзка — вероятно за първи път в живота му.

Тази стратегия ще ви помогне да постигнете и още една цел, а именно да промените „тоналността на чувствата“ в дадената ситуация. Хамелеонът се терзае от угризения на съвестта, а решението му да се оттегли от връзката ви е породило в душата му мъчителна люта битка с епични размери. Осъзнаването на това ще ви помогне да видите страданията му от чувството за вина, да приглушите собствените си наранени чувства и да подходите към него с търпение и разбиране. Тактиката на „предизвикване на смут и хаос“, наред с някои други подобни методи (виж глава 17), има за цел да намали породеното от проблема емоционално напрежение и да го постави в по-друга, не толкова жизненоважна перспектива. Когато започнете да играете по-различна роля и подходите към нещата откъм забавната им страна, с това свое поведение вие всъщност казвате: „Цялата работа е доста глупава, затова няма да позволя да се превърне във въпрос на живот и смърт“. Веднъж щом положението стане не толкова сериозно и потискащо, вече има по-големи шансове да бъде открит благоприятен изход от него.

И най-сетне, добре е да си определите някакъв срок, тоест колко дълго ще изчакате нещата да се подобрят и/или да преминат в дългосрочна връзка. Знайте кога да кажете край. Продължителността на този изпитателен срок, който ще си определите, е без значение. Важен е фактът, че сте взели решението и сте определили крайния момент. Знанието за това кога достатъчното става предостатъчно и кога многото става премного ви позволява вие, а не Хамелеонът, да упражнявате контрол над живота си.

Успехът на Мери

Не знам дали ще останем и занапред заедно, но между нас нещата определено вече не са толкова напрегнати и потискащи. Беше ми страшно трудно, тъй като исках да го убедя, че връзката ни може да бъде наистина много добра, а вместо това ми се налагаше да подкрепям намерението му да разреди срещите ни. Дори му предложих да се виждаме още по-рядко, отколкото той искаше, като наблегнах, че така ще има още повече време да осъзнае какво наистина иска и очаква от мен и от интимната ни връзка. Е, това определено не му се понрави, но нищо не каза. Спряхме се на две седмици интервал между срещите ни. Но Дарил никога не издържа целия срок, без поне да ми се обажда по телефона и вече много по-малко се оплаква от това колко трудно му е да реши какво да прави.

Другата тактика, която използвах (невинаги, само на няколко пъти) беше „предизвикването на смут и хаос“ в ума му, като си набелязвах и играех различни роли при срещите ми с него. Първия път се направих на Мерилин Монро — типаж, който ми е напълно чужд. Сложих си тежък грим и облякох много тясна и къса рокля. По време на цялата ни среща се държах така, сякаш се подразбира, че той ще ме ухажва: чаках го да ми отваря вратата на колата и други такива. Не само че бе изключително забавно, но и ми беше много интересно да наблюдавам реакциите на хората спрямо мен. Жените ме мразеха, мъжете ме обожаваха. Незаменима роля за разкриване на мъжкия манталитет. На Дарил изобщо не му беше ясно какво става и отначало бе доста объркан. Най-сетне ме попита какво искам да покажа с държанието си и аз му отговорих, че опитвам различни начини на живот, за да видя кой ще си избера. Постепенно той навлезе в очакваната от него роля и си прекарахме чудесно. При друга наша среща се превъплътих в образа на Катрин Хепбърн и демонстрирах изключително изтънчено поведение и вкусове. Аз принадлежа към типа жени, който може да бъде определен като „поръчана за вкъщи пица и видеокасета под наем“. Но този път запазих маса за двама в един много скъп ресторант с френска кухня и купих билети за опера. През цялата вечер заинтригуваният израз не слезе от лицето на Дарил и той определено не знаеше по какъв начин да отреагира на поведението ми. Каза ми, че това, което най-много харесвал в мен, било моята стабилност и постоянство и ме помоли да се върна към обичайното си държание отпреди. Не му напомних, че тогава той не изглеждаше особено щастлив с мен, а просто отбелязах, че бих искала да имам свобода на избора. Отново започнахме да се виждаме редовно и често и се надявам, че нещата вървят към брак. Но не си затварям очите за поведението му и продължавам да преценявам какво искам от нашата връзка. Вече знам какво трябва и мога да направя, за да се почувствам по-добре, ако той отново започне да мрачнее и да се отдръпва. Определила съм си срок на изчакване и ако дотогава нещата не се оправят окончателно, ще сложа край на връзката ни.

Дадохме ви три предложения, чрез които да направите по-поносим живота си с Хамелеона:

1. Дайте му каквото иска — дори свръх. „Охотно“ подкрепете желанието му да се поотдръпне от връзката ви; дайте му дори повече време и свобода, отколкото е искал; окуражете го в борбата му да открие и определи какво точно иска. Това никак няма да се хареса на Хамелеона.

2. Предизвикайте смут и хаос в главата му. Възприемете някаква различна от вашата идентичност и разчупете представата, която той си е създал за вас, като по този начин затрудните опитите му да се нагоди към вас и го принудите да си изясни и да ви каже какво точно иска и очаква от връзката ви.

3. Знайте кога да кажете край. Ако си имате наум точно фиксиран срок, в който да изчакате Хамелеона да вземе решение, това ще ви позволи да се чувствате господари на положението.

Как да направите Дон Жуан импотентен

От всички типове мъже, обсъждани в тази книга, Дон Жуан е най-обичаният и след раздяла липсва най-много на жените. Любопитното в случая с Дон Жуан е това, че мъжете също го харесват — освен когато, разбира се, не е по петите на собствените им партньорки. Те му завиждат за успеха сред представителките на нежния пол и се възхищават, дори издигат на пиедестал, способностите му да ги примамва в спалнята си. За Дон Жуан жените са единствено предмети за наслада, играчки, които той цени само заради красотата или функционалността им. Нищо друго. Зад неговия изключително богат на ласкателства арсенал от средства за общуване с нежния пол се крие дълбоко неуважение към жените и притаен страх от собствената му непълноценност. Мъжете от типа на Дон Жуан често са женени.

Даниела и Пийт: Случаят „Първична същност“

Припомнете си Даниела и Пийт. Той е въплъщение на мечтите на всяка жена. И в много отношения превърнал в реалност и мечтите на Даниела. С него било много забавно и той сякаш вдъхвал живот на всичко, което правел. Когато била с Пийт, Даниела се чувствала наистина много специална, сякаш била най-желаната жена на света. Пийт е като Майкъл Смит от романа на Робърт А. Хейнлейн „Странник в чужда страна“. Даниела е като героинята Ени, която в следния пасаж описва една целувка с Майкъл, мъж от типа на Дон Жуан:

Била съм целувана от мъже, които са се справяли наистина чудесно с тази задача. Но те никога не влагаха в целуването цялото си същество. Просто бяха неспособни на това. Независимо от всичките им старания, известна част от съзнанието им винаги отсъстваше от целувката и бе съсредоточена в нещо друго — да не изпуснат последния автобус; дали ще успеят да прелъстят жената, с която се целуват; техниките за целуване; може би тревоги, свързани със службата им, или с пари, или с това дали съпругът, бащата, съседите на жената няма да ги изловят как се целуват… Когато Майк се целува, той влага в това цялото си съзнание и цялото си същество. В този момент жената съсредоточава в себе си цялата вселена… и вечността, защото той няма никакви други планове и не се кани да върви някъде другаде. Той просто ви целува. — Ени потръпна. — Невероятно изживяване.

Обикновено мъжете от този тип не се представят във фалшива светлина по отношение на чувствените наслади и вълнения. Те просто ви дават това, което търсите. И все пак, чувството ви, че сте специална, си има своята цена, която ще ви се наложи да заплатите.

Историята на Даниела

Просто нямам повече сили. Чувствам се толкова потисната, предадена. Току-що се изнесох от дома на приятеля ми, защото узнах, че ми изневерява с други жени. Той казва, че няма да престане да се вижда с тях и не разбира защо съм толкова наскърбена. Понякога и аз самата не го разбирам. Пийт казва, че това е само секс, че тези жени нямат никакво значение за него и че ме обича, и че трябвало да го приемам такъв, какъвто е. Но истината е, че на мен подобно нещо не ми е достатъчно. Знам, че просто трябва да скъсам с него, но връзката ни би могла да бъде толкова хубава, че… Пийт се отнася с мен като с кралица, а когато сме заедно, чувствам, че живея истински. Той е вълнуващ, пък и никога с никой не съм имала толкова добър сексуален живот. Преди да срещна Пийт, за мен сексът бе нещо най-обикновено. Приятно и забавно, наистина, но не и нещо, което да очаквам трепетно и с нетърпение или за което да мечтая с отворени очи. Но сексуалният апетит на Пийт е толкова голям, а понякога буквално се разтрепервам само като си помисля за секса с него. Мечтая си за Пийт и знам, че ще прозвучи глупаво, но се чувствам като сексуална богиня. Ха! С Пийт правя неща, които никога не бих правила с когото и да било друг. И не само в леглото. Той е толкова изобретателен и ме е водил по места, където никога не бих отишла, ако не беше той. Но сексът и вълнуващите преживявания не са най-важното в една дълговременна интимна връзка. Много добре го знам, но… просто не мога да се насиля и да се разделя с него. А съзнавам, че трябва да го направя.

Какво няма ефект

Когато решат да останат при мъж от типа на Дон Жуан, жените обикновено прибягват до две стратегии. Едната е да се конфронтират открито с него и да го накарат да обещае, че ще се опита да се поправи, като под това подразбират, че той ще престане да се вижда с други жени. Той, естествено, няма да спре да изневерява, защото в неговия случай „ще опитам“ означава „не мога“. Резултатът от опита е напълно предвидим — провал. „Казах ти, че ще опитам, но сама знаеш какъв огромен сексуален апетит имам.“ Тази стратегия води до порочния кръг на нещо като въртяща се врата — той обещава да се опита, вие се преизпълвате с надежда, след което отново попадате в бездната на още по-силно разочарование, всеки следващ път, когато откриете, че въртящата се врата на неговата природа го е хвърлила в обятията на поредната му жертва, а те не са малко. Тази емоционална въртележка може да продължи много дълго — дори години наред.

Второто нещо, което предприемат жените, решили да не прекъсват връзката си с някой Дон Жуан, е да се опитат да разберат защо той ги мами и им изневерява. Говорят с него за миналото му, четат книги от типа на „помогни си сам“ относно проблемите на изневеряващите мъже и в крайна сметка решават, че той просто не може да се пребори с природата си или че е болестно пристрастен към секса. Подобна гледна точка може и да е правилна, но тя в никакъв случай нито обяснява, нито оправдава държанието му. Защото той би решил и наистина би се променил, ако поведението му го караше да се чувства неудобно и го потискаше. Но подобни случаи са изключително редки. А вашите собствени чувства на разочарование и нещастие обикновено са крайно недостатъчни, за да подтикнат Дон Жуан към промяна.

Какво има ефект

Въпреки че в повечето случаи предвидимият изход от подобна ситуация е мрачен, това съвсем не означава, че няма абсолютно никаква надежда. Някои мъже от типа на Дон Жуан в крайна сметка се укротяват и улягат. И все пак, ако живеете с очакването, че това ще стане и във вашия случай, ако основавате целия си живот и цялото си щастие на подобни надежди, знайте, че подобна стратегия е повече от сигурно губеща. Разковничето е в това, както се казва, да държите юздата отпусната, но не и да я пускате, като същевременно внимателно преценявате дали промяната е изобщо възможна.

Първо, нека ви дадем един крайно прагматичен съвет, когато става дума за Дон Жуан. Вземете предпазни мерки срещу HIV! Не предизвиквайте съдбата с необезопасен секс. Напълно очевидно е, че разюзданият сексуален живот на Дон Жуан го излага на много по-висок риск по отношение на HIV и СПИН. А, естествено, той ще ви лъже по въпроса за презервативите. Не забравяйте, че той е ненадминат майстор да ви казва по възможно най-искрения и убедителен начин именно това, което ви се иска да чуете. Мъжете от този тип заслужават награди „Оскар“ за актьорските си изпълнения през всеки божи ден от своя живот. И дори за миг не си въобразявайте, че ще познаете кога ви лъже. Просто приемете, че ви лъже. Пък и той често сам си вярва на лъжите. Знаем, че никой не обича да мисли за СПИН и смърт, но вие винаги трябва да мислите за тези неща, щом сте в сексуална връзка с Дон Жуан. Няма да ви разказваме за безбройните трагедии, с които сме се сблъсквали в практиката си при подобни ситуации, просто ви молим да ни повярвате и винаги да използвате презервативи.

За да се справите с мъж от типа на Дон Жуан, ви препоръчваме един тристепенен подход. Първо, дайте му каквото иска — и дори свръх. Приемете временно неговия стил на живот. Не е необходимо да го харесвате или одобрявате. Същността на посланието ви към мъжа е, че не ви е приятно той да има и други жени, но знаете, че не сте в състояние да го промените. Затова и приемате неговия начин на живот, защото смятате, че положителните страни преобладават над отрицателните. Навярно си спомняте от раздела за Хамелеона, че тази стратегия предполага да дадете на мъжа дори повече свобода, отколкото е искал. В действителност това означава, че трябва да се погрижите да сте по-трудно и по-рядко достъпни за него, но без да го заявявате и показвате открито.

В случая с Дон Жуан, повечето свобода очевидно му дава и повече възможности да се вижда с други жени. Следователно тази стратегия не е за всеки. Ако за вас е прекалено трудно да приемете, макар и временно, неговия начин на живот, и ако това ви кара да се чувствате силно депресирани или по какъвто и да било начин уронва самочувствието ви — не го правете. Прилагането на тази стратегия има смисъл само в случаите, когато жената е решила твърдо да се опита да заздрави връзката си или поне иска да остави нещата да се разгърнат, за да прецени по-ясно дали изобщо има някакъв шанс да настъпи промяна. Възможно е това да събуди в Дон Жуан желание да изследва тази непозната територия, тъй като жените обикновено бързат да се измъкнат от връзката си с него веднага, щом открият изневерите му. Друг вариант, който може да ви се стори по-приемлив, е да не скъсвате окончателно с вашия Дон Жуан, да поддържате известни контакти, но само като приятели. Не излизайте на любовни срещи с него, не допускайте сексуална близост. Дайте му да разбере, че нямате нищо против той да си живее живота така, както го разбира, но без вас. Тогава той ще е принуден да поразмисли и да реши какво действително иска и очаква от вашата връзка — въз основа на истинските му чувства към вас, а не само на миналия му опит с жени, които са го зарязвали и прекъсвали всякакви контакти с него веднага, след като са разбрали, че им изневерява.

Но за да се насладите на стратегията на изчакването и преценяването, е наложително да знаете кога да кажете край. Определете си точен срок, след който да прекъснете връзката — период от време, през което приемате ситуацията такава, каквато е, наблюдавате и преценявате реалните възможности за промяна. Колко дълъг ще е този изпитателен период е без значение. Необходимо е да се вгледате внимателно в самите себе си, за да разберете как ще е най-добре и най-подходящо за вас. Срокът може да е три месеца, година, колкото решите. Усещането ви за лично удобство е най-добрата мярка за това какъв период ще си определите, за да проследите развоя на нещата. И помнете, че през цялото това време на наблюдение вие сте учен, изследовател на поведението на задниците. Задачата ви е да провеждате експерименти със стратегиите, които ви предлагаме, да преценявате и съпоставяте резултатите и в крайна сметка да си направите извода дали има надежда за постигане на промяна. В края на периода, който сте си определили, правите равносметката и реагирате съобразно нея. Определянето на срок ви позволява, от една страна, да оправдаете пред самите себе си оставането при Дон Жуан, а от друга — дава на взаимоотношенията ви онзи шанс за живот, който вие чувствате, че заслужават. И освен това, настъпването на края на определения срок ще ви принуди да престанете да се примирявате с положението и ако сте стигнали до извода, че нещата няма да се променят — да напуснете връзката. Следователно при всички положения по този начин вие, а не той, упражнявате контрол над съдбата си.

И най-сетне, третата степен на този подход е стратегията на „животът е прекрасен“. Същността й се състои в това, че разглеждате проблема, обстоятелствата, конкретното положение, което искате да бъде променено, като нещо благоприятно и полезно за вас. Звучи доста налудничаво, нали? Дори така да е, тази тактика може да бъде много ефективна. При нея трябва да осъзнаете какви са лично за вас предимствата от създалото се положение и да ги изредите гласно пред партньора си. Но ако не можете да се сетите дори за едно-едничко достатъчно убедително предимство, което да ви задържа във връзката, то в такъв случай тази стратегия не е за вас.

Съветът да възприемате отрицателните ситуации като положителни вероятно ви звучи странно, но всъщност не е чак толкова трудно осъществим, колкото може да ви се стори на пръв поглед. Защото в повечето случаи нито проблемът е чак толкова ужасяващ, нито пък всичко изведнъж ще стане повече от прекрасно, след като той бъде отстранен. Нека вземем за пример издигането ви на по-висок пост в службата. Това може да означава по-висока заплата, по-голям престиж и постигане на още една цел в професионалната ви кариера. Но е възможно също така и да означава по-дълъг работен ден, повече отговорности и задължения, по-малко свободно време за семейството и приятелите. Проблемите и събитията в интимната връзка също могат да бъдат възприемани и описвани както от гледна точка на предимствата, така и от тази на неблагоприятните ефекти. Дори крайно отрицателните обстоятелства могат да бъдат погледнати под такъв ъгъл, че да откриете в тях и някои положителни неща. Животът със задниците никога не е чак толкова лош; в него винаги могат да бъдат открити и известни добри страни.

„Животът е прекрасен“ може да породи редица положителни резултати. Прилагането на тази стратегия ви позволява да видите предимствата в дадената ситуация, а следователно и възможност да възприемете нещата по-различно, което пък може да ви разкрие нови пътища за решаване на проблема. Но дори само по себе си, приемането на дадено положение такова, каквото е, може да ви е от полза. Ако става дума, да речем, за упражняване на контрол и установяване на власт, „Животът е прекрасен“ може да пресече всякакви такива опити, защото при тази стратегия вие не настоявате за промяна. Тъкмо напротив, приемате и дори харесвате нещата такива, каквито са.

След като бъде свалено напрежението от оказването на натиск от ваша страна, партньорът ви вече е свободен да се променя по свой собствен избор и убеждение. И ако той реши да се промени, то тази промяна вероятно ще бъде много по-продължителна и дори постоянна, за разлика от евентуалните моментни промени, с които би отреагирал при принуда от ваша страна. Щом Дон Жуан осъзнае, че вие откривате и предимства в живота си с него такъв, какъвто е, има голяма вероятност той пък да започне да вижда и осъзнава недостатъците на този живот за самия него, в резултат на което наистина да осмисли и реши какво иска. Щом пък вие започнете да виждате предимствата, това ще ви помогне да се чувствате поне мъничко по-добре, ако той не се промени.

Но нека се върнем към Даниела и нейния Дон Жуан. Задачата на Даниела била да открие какви предимства има оставането й при Пийт, въпреки че той продължава да й изневерява. Невъзможно, нали? Не съвсем. Помнете, че ако искате да имате изобщо някакъв шанс за оправяне на нещата, трябва да забавите малко темпото и да дадете на Дон Жуан възможност да преосмисли живота си.

Успехът на Даниела

Беше адски трудно. Но сега вече съм наистина доволна, че дадох шанс за живот на интимната връзка с Пийт. Когато реших да се изнеса от жилището му, се чувствах ужасно нещастна, защото усещах, че това е краят, тъй като той беше неспособен да се промени и да престане да ми изневерява. Затова изпитах огромно облекчение, когато разбрах, че има подходящ подход към тази ситуация, така че да остана още известно време при него и да видя как ще се развият нещата — наистина все още не бях готова да се откажа от Пийт. Но тъй като вече можех аз да си определя срока и условията за оставането ми, това ми позволи да почувствам, че владея до известна степен положението. И така, дадох му каквото искаше и приех, че не мога да го спра да ми изневерява, като му го казах направо. Пийт беше страшно щастлив, че няма да го изоставя и че ще бъдем заедно и занапред. Същевременно започнах да употребявам редовно презервативи, направих си тест за HIV, който — слава богу! — беше отрицателен. Пийт не беше особено доволен от предпазните мерки, за които настоявах категорично, оплакваше се, че това отнемало спонтанността на секса, но аз държах на своето. След доста дълго мислене, реших, че мога да си дам шестмесечен изпитателен срок. Този период ми се струваше достатъчен, за да преценя дали връзката ни има шанс и дали Пийт може да се промени. Почувствах облекчение дори само от това да знам, че каквото и да стане, то няма да продължи повече от шест месеца. Знаех, че имам сили да понеса всичко за такъв период от време. Взетото решение за крайния срок ми позволи да се отпусна и да се наслаждавам на хубавите моменти, когато бяхме заедно.

При всяка удобна възможност казвах на Пийт какви предимства и добри страни откривам за себе си във връзката ни. Първо му изредих напълно очевидните — че с него ми е много забавно и че наистина харесвам щуравите и интересни неща, които вършим заедно. Казах му освен това и колко ми харесва начинът, по който се държи с мен и как ме кара да се чувствам истинска жена. Това много му хареса. Е, казах му и някои други неща, които не му харесаха чак толкова много, но пък бяха истина, поне до известна степен. Казах му, че много ми харесва умението му да събужда за живот моята първична женска същност, която дотогава винаги бях потискала. Казах му, че благодарение на него съм се научила наистина да давам израз на женската си природа и с други мъже. Казах му, че нашата връзка е освободила жената в мен, за което съм му страшно благодарна.

Макар че той не ми го каза направо, но ми се струва, че Пийт се разтревожи от това, че мисля за други мъже и за живота си след раздялата ни. Казах му още, че откривам много положителни страни в това, че не сме здраво обвързани — никаква ревност, никакъв натиск, никакви глупави планове за бъдещето. Наистина мислех повечето от нещата, които споделих с него, а това, че ги изказах на глас, ме ободри значително. Особено удоволствие ми достави загриженият вид на Пийт. Отговори ми, че никоя жена никога не му е говорила така. Започна да ме подпитва от време на време за другите мъже. На няколко пъти заговори за общото ни бъдеще. Но така и не предложи пълно обвързване, а срокът, който си бях определила, изтече. Все още ми беше тежко, но вече можех по-обективно да преценя възможният бъдещ развой на отношенията ни с Пийт. Чувствах, че от мен зависи бъдещето на връзката ни, и тъй като виждах, че той едва ли ще се промени чувствително, след изтичането на изпитателния срок го напуснах. Пийт беше истински шокиран и известно време продължи да ми се обажда. Скоро след раздялата ни започнах да излизам с един друг мъж. Все още ми се случва да си мечтая за Пийт, но човекът, с когото съм сега, ми харесва много повече. Прекрасно е, че вече не ми се налага да се тревожа къде е бил… — е, знаете за какво говоря — преди да дойде при мен.

Предложихме ви четири тактики, за да се справите с Дон Жуан:

1. Вземете предпазни мерки срещу HIV. Не позволявайте на неговите изключителни способности за чувствени изяви да ви внушат да пренебрегнете проблема СПИН.

2. Дайте му това, което иска — дори свръх… Приемете неговия стил на живот, но си определете изпитателен период, през който да го наблюдавате.

3. Знайте кога да кажете край. Определете си срок, след чието изтичане да приключите връзката.

4. Животът е прекрасен. Мислете си за всички положителни неща в интимната ви връзка. Споделете гласно с Дон Жуан предимствата, които откривате в нея лично за себе си.

Петнайсета глава
Никога вече Питър Пан

Въпроси, по които бихме искали да се позамислят несъзрелите мъже:

• Реакцията на жената, когато се прибират пияни в четири сутринта

• Бащинството: то не свършва с оплождането

• „Почивен ден“ и „спорт“ не са синоними

• Романтичността: други идеи, освен секс

• Мъжките тайфи: нека приятелите си останат по домовете

• Предварителната любовна игра: откарването с колата не се зачита

След известно време несъзрелите задници стават твърде уморителни. Рано или късно, повечето жени виждат да проблясва предупредителната лампичка и ги зарязват. И все пак, ако сте решили да останете и да живеете и занапред с подобен мъж, с надеждата, че той все някога ще порасне, в настоящата глава ще ви запознаем с някои методи, чиято цел е да ви помогнат да се справяте с тези момчета, които така и никога няма да станат мъже. Но преди да навлезем в подробностите относно отделните подвидове на този тип мъже, ще обсъдим още един мит за интимните взаимоотношения, който може да възпрепятства успешното ви справяне с вашите несъзрели партньори.

Мит №3: Думите на мъжа са тясно свързани с делата му

Нашето поведение издава ясно и недвусмислено истинските ни чувства по отношение на интимната ни връзка. Особен интерес представляват ситуациите, когато посланията на думите и тези на поведението се разминават. Припомнете си Дон Жуан от предишната глава, който казва „обичам те“, но в същото време върти любов с още няколко жени. Е, кое от двете послания отразява истината? Кое издава истинските му чувства спрямо интимната връзка и интимната партньорка?

Много жени остават в разрушителни за самите тях интимни връзки, защото вярват (или обръщат внимание) на думите, а не на поведението на мъжа, когато посланията в тях се разминават. Но това не бива да ни учудва, тъй като живеем в общество, което отдава изключително голямо значение на словото. „Стойността на човека се определя от неговата дума.“ „Говори каквото мислиш, и мисли, каквото говориш.“ На тези две всепризнати мъдрости можем да отвърнем с „Делата говорят по-ясно от думите“, но истината е, че повечето от нас не притежават необходимите умения и опит да „слушат“ поведението на околните. Независимо от това, че всички ние сме съвсем наясно с факта, че човек може да говори едно, а да върши съвсем друго, мнозина от нас все още вярват, че делата на хората са в съзвучие с техните думи.

За да не попаднете и вие в капана на думите, трябва да полагате съзнателни усилия да обръщате внимание повече на постъпките на партньора си, отколкото на това какво говори. Обикновено поведението на човека дава много по-ясна и смислена представа за убежденията и ценностната му система, отколкото думите. Но, разбира се, много по-лесно е нещо да бъде казано, отколкото направено. Когато чуем някой политически лидер да възхвалява и да се кълне в първостепенната значимост на семейните ценности, а после го видим забъркан в сексскандал, всички ние много добре знаем на какво да вярваме и ни най-малко не се чувстваме объркани. Но картинката е много по-мътна в интимните ни взаимоотношения, в които сме преки участници, а не само странични наблюдатели и където са замесени най-съкровените ни същностни нужди и чувства.

За жалост, наистина много голям брой жени слушат най-вече какво им говори мъжът, докато в същото време неговото поведение е много по-показателно за степента му на преданост към интимната партньорка и за стойността, която отдава на тяхната връзка. Съвсем неразумно жените се оставят да станат жертва на собственото си убеждение, че думите на мъжа са тясно свързани с делата му. Но веднъж щом възприемете идеята, че думите в никакъв случай не отразяват вярно и точно истинските намерения на мъжа, за вас също ще стане напълно очевидно, че това, което действително има значение, е неговото държание. Поведението на мъжа издава истинските му намерения.

Как да откажете Маминото синче от номерата му

Мамините синчета са карикатури на мъжката непригодност. Ако живеете с мъж от този тип и ви се наложи да заминете за ден-два извън града по работа, ще трябва да му оставите двадесет и пет страници инструкции — като тези, които се дават на пациентите с болестта на Алцхаймер — или пък направо да наемете някой да се погрижи за децата, домакинството и… съпруга ви във ваше отсъствие. Този тип мъже са отживелица от петдесетте години и сякаш нямат нищо общо със съвременните обитатели на планетата. Те свято вярват в разделението на трудовите задължения на „мъжка“ и „женска“ работа, при това разграничени до най-малки подробности, като 95% от задълженията лежат, естествено, върху плещите на жената. Тяхната непригодност за поемане на каквито и да било отговорности по отношение на домакинството и децата им позволява щастливо да се оставят на грижите на жени, които са родени домакини, детегледачки и болногледачки и освен това не са склонни да поемат риска всичко да бъде обърнато с главата надолу, като поверят някоя задача на Маминото синче.

Джун и Дони: Случаят „Да заживея отново“

Припомнете си Джун и Дони. Хроничната безотговорност на Дони, вечният пълен хаос в личните му работи и дела, както и егоистичната му зависимост от Джун, я карат да почне да се съмнява в собствените си сили, тъй като е поела върху плещите си целия товар на ежедневието.

Историята на Джун

Още от съвсем малка, през целия си живот съм искала да се омъжа, да имам деца и да работя като медицинска сестра. Но изобщо не съм и предполагала, че да имаш съпруг и да имаш деца е едно и също. Нищо не може да вразуми мъжа ми. Не че е лош човек или нещо подобно. Той просто е пълна нула — никаква инициативност, нито амбиция, да не говорим пък за реалистично възприемане на света. Никога не мисли за бъдещето, нито го е грижа за каквото и да било. Единственият човек, който може да го постресне малко, съм аз. Нарича ме най-голямата кучка в цялата вселена. Предполагам, че понякога наистина се държа като такава. На моменти се улавям, че се въртя около него като някоя тиранична мамичка. Вървя след него и му прибирам разхвърляните дрехи, дори повече, отколкото на децата — за малко да кажа „на другите деца“! Но той просто не разбира от дума.

Когато има нещо да се върши, или се хващам и го свършвам сама, или го моля и увещавам той да го направи. При нас и дума не може да става за партньорство. А аз имам нужда от мъж, не от още едно дете. Искам да имам до себе си човек, с когото да си делим отговорностите и задълженията в живота, а не просто още едно хлапе, за което да се грижа.

Какво няма ефект

Обикновено жените си служат с две основни стратегии, когато става дума за партньор Мамино синче. Първо, открито и направо му изтъкват собствената му непригодност за семеен живот. До смърт са уморени от неговото детинско и безотговорно поведение и му го заявяват ясно и недвусмислено. И как мислите, че отговаря той на това? Точно така, както би го направило някое пораснало на ръст, но не и на акъл, единадесетгодишно момченце. Цупи се и се муси с часове, тропа с крака и крещи, че му опявате и че се заяждате дребнаво с него, и/или на приливи и отливи от пасивност и агресивност ви „натрива носа“, като не изпълнява това, за което сте го помолили.

В друг вариант на тази стратегия, жената дава на мъжа да забележи до какви разрушителни ефекти я води постоянната й свръхнатовареност. Тя казва и показва на своето Мамино синче, че е преуморена до смърт, че е направо болна от недоспиване и притеснения, като се надява, че той ще схване намека, ще се поразмърда и ще започне да й помага. Е, няма да го направи. Случаят е напълно безнадежден, тъй като той е убеден, че вие сте длъжни да страдате и да се жертвате за него. Та нали в крайна сметка майка му цял живот го е правила и не е умряла от това.

Второ, Джун и жените като нея приемат веднъж завинаги, че Маминото синче е дете и се отнасят към него като към дете. Примиряват се и се товарят с все повече и повече работа. Пък и какво ли друго могат да направят? Чувстват се нещастни, недоволни, изпълнени с неприязън, но въпреки това продължават да се грижат за децата, къщата, семейните финанси и тъй нататък, и тъй нататък. Просто се отказват от всякакви опити да се справят с Маминото синче, като често си мислят, че нещата могат да бъдат и далеч по-лоши. Той поне не кръшка, не бие, не й държи сметка за всичко, не… (попълнете по избор). Жените, които живеят с някое Мамино синче, често се самообвиняват, че не успяват да се справят с всичко, опитват се да организират по-ефикасно времето и безбройните си задължения. За жалост, подобен начин на мислене прави жената по-уязвима и податлива на депресия и преумора. Освен това я превръща и в лесна плячка за Дон Жуан, който й носи временно облекчение и изглежда — поне отстрани — много по-независим и отговорен.

Какво има ефект

Има три подходящи стратегии, които биха ви помогнали да организирате по-добре живота си с някое Мамино синче. Първата е да изместите фокуса. Същността й е да го свалите от трона, където се е настанил като властелин на вашата вселена и господар на вашето щастие, и да издигнете самите себе си до ранга на кралица — в името на промяната. Като употребяваме израза „в името на промяната“, имаме предвид две цели. Първо, това да се възкачите на трона е нещо, което едва ли сте правили до този момент. И второ, като поставите себе си в центъра на сцената, в светлината на прожекторите, така неминуемо ще предизвикате и известни промени във връзката ви. Спомнете си какво говорихме за взаимозависимостта на отделните части в една система.

Изместването на фокуса от Маминото синче към самите вас може да доведе до различни положителни резултати. Първо, чувствително намалява напрежението между двама ви, тъй като вие вече не му натяквате непрекъснато за неговата непригодност. Свалянето на напрежението позволява на хората да задействат вродените си способности за промяна. Като фокусирате вниманието си върху собствените си сили и върху онези области, върху които имате контрол, това обикновено ще повиши самочувствието и себеуважението ви. Усещането, че владеете положението, и доброто самочувствие ще увеличат и способността ви да откривате нови решения за проблемите.

Изместването на фокуса означава съзнателно да отклоните вниманието от Маминото синче и неговите проблеми и да го насочите към себе си и собствените си интереси. Защото е повече от вероятно чувството ви за отговорност по отношение на интимната ви връзка да ви е накарало да се откажете от стремежа си да постигнете някои свои цели в сферата на личностното израстване, както и от редица свои увлечения.

Въпреки че звучи съвсем простичко — и по принцип наистина е така, в действителност изместването на фокуса е доста трудно осъществимо. За целта се налага да се откажете от всякакви преки опити за предизвикване на промяна в поведението на партньора ви и вместо това да съсредоточите всичките си усилия към личностното ви израстване. Може например да продължите образованието си, да си изберете някакво хоби, да се присъедините активно към някоя организация или да се хвърлите в политическа дейност. Няма значение какво ще правите, стига да го правите за себе си. Чрез това свое поведение ще докажете на Маминото синче (а и на самите себе си), че и вие също заслужавате да ви бъдат посветени известно време и внимание.

Изместването на фокуса подготвя сцената за прилагането на втората стратегия за справяне с Маминото синче. Нейната същност е в това „да му отпуснете края“, тоест да оставите партньора си сам да се оправя с ежедневните задачи, докато вие сте някъде навън и полагате грижи за себе си. По този начин вие всъщност ще му осигурите нещо, което той никога не е получил в родния си дом — възможност и тренировка, за да порасне и най-сетне стане възрастен човек. Наясно сме, че тази идея може да е доста стряскаща за вас, защото известно време ще ви се наложи да живеете сред предизвиканата от него тотална бъркотия. Но единственият начин да му помогнете да порасне, е като го закалите в огън.

Според тази тактика, вие вече ще сте твърде много заети с новите си занимания, за да правите и занапред всичко, което сте правили до този момент. Така на Маминото синче ще му се наложи да поеме част от домакинските задължения, понеже вие безусловно ще престанете да вършите някои неща. Нито стачкувате, нито си отмъщавате, а просто сте твърде заангажирани с личностното си израстване, за да продължавате и занапред да мъкнете всичко на гърба си. Това определено няма да се хареса на Маминото синче, защото за първи път от него ще се очаква, освен в службата, да действа като възрастен и в останалите сфери на живота — нещо наистина немислимо досега.

Ако погледнем на нещата от малко по-друг ъгъл, ще видим, че Маминото синче е наистина достойно за съжаление. Поради начина, по който са били отгледани и възпитавани, този тип мъже всъщност са били лишени от възможността да съзреят за живота на възрастни хора. Следователно вие всъщност правите на партньора си наистина неоценима услуга. Например тъй като няколко вечери седмично сте заети извън дома, вие го дарявате с привилегията да помогне на децата да си подготвят домашните за училище, да ги изкъпе, нахрани и сложи да спят — с една дума, да се изяви като родител. В много отношения тази стратегия на закаляване в огън означава, че вие наистина приемате Маминото синче за това, което е — едно дете — и предприемате косвени стъпки, за да му помогнете да натрупа житейски опит, да се развие и съзрее като възрастен човек. Този подход ви позволява да бъдете за него „майка“, без обаче да се товарите с всички съпътстващи задължения и отговорности, което пък ще даде на Маминото синче възможност да се изяви самостоятелно и независимо от вас.

И най-сетне, последната подходяща стратегия всъщност вече ви е позната — става дума за „само на десерти“ (от раздела „Уволнете Шефа“ в 13 гл.). Във вашия случай тя ще ви помогне да се разтоварите от чувствата си на яд и недоволство по един ползотворен начин. Прилагането й изисква да спрете всякакви опити да убедите Маминото синче, че трябва да се промени (и например да почне да си прибира нещата на място). Просто мимоходом, кротко и безобидно му отправяте молба да откликне на необходимостта да свърши едно или друго („Наистина ще ми бъде много приятно и високо ще го оценя, ако си прибираш дрехите на място“). А когато той не се отзове на така отправената молба, му приложете „само на десерти“ (например изперете му всичките дрехи, но „забравете“ да ги изсушите, така че да няма какво да облече).

Успехът на Джун

Ако не друго, то поне най-сетне излязох извън къщата и се опитах „да заживея отново“. Записах се на курс по компютри и заниманията там са ми страшно забавни. Открих в Интернет много интересни медицински страници и това наистина ми помага да отклоня вниманието си от опитите ми да променя Дони. Атмосферата вкъщи вече не е толкова напрегната. Освен в случаите, когато той се цупи, защото излизам, за да ходя на курса, или се ровя по-дълго в Интернет, двамата всъщност вече се разбираме доста по-добре. Изобщо не се е променил що се отнася до безотговорното му отношение към бъдещето и пълната липса на амбиция, но вече се занимава много повече с децата като баща и родител. Мисля си, че и аз вероятно съм го задържала до известна степен в „развитието“ му, тъй като вършех прекалено много неща, които той охотно ми прехвърляше. Сега, когато две вечери седмично ме няма вкъщи, на него му се наложи да поеме част от семейните задължения. Отначало той каза, че нямало да бъде „бавачка“ на децата, на което му отговорих, че ако реши, може да се обади, да наеме и лично да плати на някоя детегледачка за вечерите, когато ме няма, и че това си е негов проблем, не мой. Първите няколко пъти ги води при майка си, но после видя, че оставането им да спят там е доста притеснително и неудобно. Така че започна сам да се оправя с децата вкъщи и ми се струва, че е доста горд от себе си. Той, разбира се, си мисли, че заслужава медал за тези две вечери — нещо, което за мен е част от ежедневието години наред. Но няма значение, доволна съм и на тази помощ от негова страна.

Приложих му и „само на десерти“ — на няколко пъти, когато наистина ме изкара от кожата ми. Ужасно се дразня, когато си оставя мръсните чинии в мивката, вместо да ги пооплакне и да ги сложи в съдомиялната. От време на време в кухнята се появяват мравки — нещо, което ненавиждам, затова как ли не го молих да не оставя неизмити съдове. Като видях, че няма резултат, спрях да му мърморя, просто съвсем кротичко го помолих да си ги измива. А после всеки път, когато ги заварвах мръсни, го „наказвах“. Веднъж ядох твърди ронливи бисквити в неговата част на леглото. Друг път откачих кабелната антена, точно преди съботния му футболен ритуал. Чувствах се толкова великолепно, че почти ме загриза съвестта. Но само почти. Веднъж чух в един филм Долорес Клейборн да казва, че за да оцелее, всяка жена трябва от време на време да се държи като кучка. Точно така!

Знам, че това далеч не решава всичките ми проблеми. Но определено ми помогна да се справям по-добре с тях, както и да добия по-ясна представа дали нещата между мен и Дони имат бъдеще. Двамата все още сме на светлинни години разстояние един от друг по отношение на много въпроси и ми е ясно, че „порастването“ му като възрастен ще е доста бавно, но мисля, че съм на правилен път.

Предложихме ви три стратегии, чрез които да се справите с Маминото синче:

1. Изместете фокуса. Избутайте Маминото синче някъде по-встрани, извън центъра на вашата вселена. Започнете да се грижите за собствените си интереси и личностно израстване.

2. Закаляване в огън. Режисирайте ситуации, когато да ви се налага да отсъствате от дома и така дайте на Маминото синче нелеката възможност най-сетне да порасне и да се превърне в отговорен възрастен мъж.

3. Само на десерти. Накажете Маминото синче заради онези неща, които наистина ви късат нервите.

Как да стегнете Вечния пубер

Докато мъжът от типа на Маминото синче се държи като дете и изглежда застинал в развитието си на около единадесетгодишна възраст, Вечният пубер е окончателно зациклил на един много по-агресивен и опасен етап от развитието си. Стикерите, които лепи по колата си, са много показателни за неговото отношение към света и жените: „Лайняна работа“, „Ако ти кажа, че имаш страхотно тяло, ще ми го начукаш ли?“. Или с други думи, щом искате да сте с мъж от този тип — не се оплаквайте. Приемете го такъв, какъвто е, и се научете да гледате на себе си като на негова декоративна играчка за удоволствие и забава.

Тами и Чад: Случаят „Просто обожавам приятелите ти“

След известно време животът с Вечния пубер все повече и повече започва да заприличва на ставащото във филма „Животинска ферма“. Припомнете си Тами и Чад. Чад много го бивало да говори за спортсменски игри по правилата, но също и да изтиква интимната си връзка с Тами на заден план.

Историята на Тами

Защо става така, че всеки път, щом нещата потръгнат както ми се иска, покривът се срутва над главата ми? Всичко с Чад беше страхотно — е, не съвършено, но пък и нямаше нищо, което да не мога да понеса. Той непрекъснато ходеше по разни купони, но не мисля, че е алкохолик. Просто такъв си му е стилът на живот. На мен също ми харесва да се забавлявам, но от време на време човек трябва и да напуска въртележката на безкрайния празник, за да се погрижи за по-сериозни неща. Идва момент, когато трябва да преминеш към следващия етап от живота. А Чад просто не знае кога да спре. Прекарва три-четири вечери седмично с приятелите си. Страхотно се забавлява, когато е с тях, понякога и на мен също ми е много гот. Но аз искам и нещо повече от вечен купон. Искам дом и семейство. За Чад обаче това не са неща от първостепенна важност. Казва, че все някога щяло да му дойде времето да мисли и за тях. А сега просто искал да се наслаждава на живота. И непрекъснато цитира лафа от онази тъпа реклама: „Животът е спорт. Изпий го!“.

Не искам да се разделяме — поне все още не. Обичам Чад и наистина вярвам, че дълбоко в себе си, зад това негово вечно поведение в стила на „Куфей, майна!“, той също ме обича. Но пък ми тежи да бъда все някъде към края на неговите приоритети. А приятелите му направо ми лазят по нервите, но Бог да ми е на помощ, ако кажа нещо отрицателно за който и да било от тях. Те са наистина забранена територия, строго охранявана зона. В Чад сякаш живеят двама коренно различни души. Когато е с приятелите си, той е вулгарен, мъжкар, който презира и се отнася цинично към жените. Когато е насаме с мен, е невероятно мил и внимателен. Проблемът е, че ние с него всъщност никога не сме сами — освен, слава богу, когато правим любов. Никога и не разговаряме за нещо смислено, най-малкото пък за нашата връзка. Един от приятелите на Чад е женен и жена му е наистина невероятно толерантна спрямо тайфата им. Но пък и тя също е купонджийка. Докато аз просто не съм устроена така. И не знам какво да правя. На няколко пъти се опитвах да поговоря сериозно с него, но после се отказах. Безсмислено е. Винаги става все едно и също. Той ми казва точно това, което най-малкото искам да чуя — че още не бил готов да улегне и нямал никакво желание да позволи да му подрежат крилцата, но че когато му дойдело времето, искал да живее с мен. Наистина ми се ще да оставаме малко повече само двамата, за да мога да видя дали от цялата работа може да излезе нещо стойностно.

Какво няма ефект

Както почти всички жени, за които говорим в тази книга, и Тами също се опитала да сподели откровено с Чад тревогите и притесненията си. И, за жалост, си въобразявала, че ако поговори с него открито за това, което я безпокои, той ще положи усилия, за да се промени и нещата между тях да потръгнат по-успешно. Вместо това обаче на Тами й се наложило с горчивина да разбере къде точно е нейното място в йерархията на приоритетите на Чад — далеч по-назад от неговите приятели и общите им забавления, точно преди сърфа, но доста след колата му.

Друга често използвана техника, която обаче никога не решава проблемите, е опитите да бъдат отблъснати приятелите му и непрекъснатото изтъкване на техни недостатъци и слабости. Огромна грешка. Та това са неговите приятели, човече. Братлетата му по пиячка. Просто няма начин те да имат някакъв недостатък, защото нещата, за които вие ги критикувате, са същите, заради които той ги боготвори! Жената примерно казва: „Боб пие прекалено много“. Вечният пубер отвръща: „Ама страхотно носи!“. Жената казва: „Франк е вулгарен, сваля ми се и това ме обижда“. Той отговаря: „Франк е страхотен мъжкар, а ти си прекалено чувствителна“. Ясно ви е за какво става дума и къде ви е мястото, нали? Вечният пубер винаги ще намира извинения и оправдания за приятелите си, най-често за ваша сметка. В цялата тази работа вие сте лесно заменим предмет, докато те са жизненоважни и незаменими. Пък и никоя жена няма правото да застава между него и наперените му аверчета.

Друга стратегия, до която често прибягват жени като Тами, е да показват колко зле се чувстват в резултат на създалото се положение. Те си мислят, съзнателно или не, че ако Вечният пубер види колко силно ги наранява с поведението си, чувството за вина ще го подтикне да се промени и да започне да им отделя повече внимание. Нищо подобно. Първо, мъжете от този тип не са кой знае колко способни да изпитват чувство за вина. Я си помислете, колко момчета във възрастта на пубертета познавате, които откликват с готовност на желанията на родителите си, когато видят, че са наранили чувствата им със своето поведение? Не забравяйте, че и в този случай си имате работа с пубертетски манталитет. Второ, дори ако вашият Вечен пубер е загрижен за чувствата ви, когато сте двамата заедно, тази негова загриженост много бързо се изпарява веднага щом се събере с приятелчетата си и умът му бъде погълнат от колективното им неандерталско съзнание.

Какво има ефект

Първо, трябва да отделите известно време за преосмисляне и преоценка на взаимоотношенията ви, което би довело до благоприятна възможност за промяна. Така че, дайте му каквото иска — дори свръх (погледнете раздела „Как да откриете истинския цвят на Хамелеона“ в 14 гл.). Във вашия случай това означава да споделите временно неговите възгледи относно същността на връзката ви, за да видите дали има някакви надежди Вечният пубер да порасне и да започне да възприема нещата по на сериозно.

Второ, предизвикайте онова, от което се боите. В този случай ви се налага да се обърнете на сто и осемдесет градуса и не само да се примирите, а дори да подтиквате вашия Вечен пубер да прекарва повече време с тайфата си. Освен това, наложително е да използвате всеки удобен случай, за да хвалите и четкате другарчетата му. Особено възторжено трябва да се изказвате за техните положителни качества. Като одобрявате гласно приятелите на Вечния пубер, вие всъщност неутрализирате неговата типично пубертетска реакция да ви прави напук и да се мотае още повече с тях само защото знае, че това не ви е приятно.

Трето, подобно на случая с Маминото синче, и вие също трябва да изместите фокуса на вниманието от партньора си към вашето личностно израстване и развитие. Подхванете някакви занимания и дейности, които биха ви позволили от време на време да отклонявате поканите му да бъдете заедно, особено в случаите, когато знаете, че предвижда и участие на приятелите си. Това съвсем очевидно ще намали контактите на Вечния пубер с вас и ще му даде по-голяма свобода на избора как да прекарва времето си. Но трябва да сте готови да приемете този негов избор, какъвто и да е той, така че да не му оказвате натиск за едно или друго. Защото ако усети, че се опитвате да му налагате нещо, той ще реагира както и всеки опърничав хлапак в пубертета — ще започне да прави точно обратното на онова, което се иска от него.

Ако дадете на Вечния пубер свобода на избора, без да роптаете срещу приятелите му, това вероятно ще бъде абсолютно ново и непознато изживяване за него. Защото дотогавашният му опит в сферата на интимните връзки е бил в следните две посоки: или жената се уморява от неговия хлапашки начин на живот и го напуска; или на него му писва от вечните й натяквания, че непрекъснато се мотае с тайфата неандерталци, и си намира друга „мацка“.

Стратегиите, които ви предлагаме, позволяват на Вечния пубер сам да стигне до извода, че е добре да се попромени малко. Чрез тях вие му давате възможност да преосмисли интимната ви връзка въз основа на чувствата, които изпитва към вас, а не да реагира първосигнално и с неприязън спрямо това, че заставате между него и приятелите му. За него подобно изживяване може да се окаже различно и вълнуващо, защото ще му позволи да усети, макар и бегло, какво е да си възрастен и отговорен мъж.

Общуването с Вечния пубер налага и съвсем ясно да знаете кога да кажете край, като си определите изпитателен срок за преоценка на взаимоотношенията ви — въпрос, който сме обсъждали и преди. Ако в края на този изпитателен срок се окаже, че Вечният пубер не отговаря дори на минималните ви изисквания относно времето, което ще прекарвате заедно, и степента на взаимно обвързване, ще знаете, че е дошъл моментът да скъсате и да го напуснете. Към края на този период може също така да започнете да излизате от време на време и с други мъже, но не от желание да му отмъщавате или да му „натривате носа“, а за да дадете допълнителна възможност и на двама ви за преоценка на интимните ви взаимоотношения и за вземане на решение.

Успехът на Тами

Все още съм в процес на преосмисляне на взаимоотношенията ни с Чад, но вече не се чувствам толкова ужасно. Като начало престанах да се оплаквам от малкото време, което прекарваме само двамата, и от неговото вечно мотаене с приятелите му. Освен това престанах да ги критикувам и да му изтъквам всичките глупости, които правят. Опитах се наистина да открия по нещо положително във всеки, което да ми помогне да се разбирам по-добре с тях. Започнах често-често да повтарям на Чад, че просто обожавам приятелите му. Той май започна дори малко да ревнува. И ми беше невероятно забавно да чуя Чад да се кара на един от тях и да му нарежда да спре да ми говори вулгарно. За първи път проявяваше закрилническо отношение към мен.

Започнах да ходя повече на фитнес, а също и по-често да посещавам родителите си — както беше допреди да се запозная с Чад. Така с чиста съвест можех да му отговарям, че съм заета и да му отказвам от време на време да излизам с него и с тайфата му. А това ми даде възможност и да престана да правя неща, които никога не са ми доставяли кой знае какво удоволствие, например да ходя на боулинг с тях или на сърф. И много внимавах да не ми личи, че съм ядосана или разочарована. Реакцията на Чад беше твърде любопитна. Невинаги, но на няколко пъти той промени плановете си, така че да прекара вечерта с мен, а не с приятелите си. Откакто прекратих опитите си да го накарам да се държи така, както аз искам, вече прекарваме повече време само двамата. Забелязвам, че в доста случаи той съвсем съзнателно избира да бъде с мен, а не с тайфата си. Те, естествено, се майтапят с него и му викат, че е под чехъл, но пък подобно държание всъщност е нещо обичайно за тях. А аз самата вече възприемам много по-леко цялата ситуация.

Все още не ми е направил предложение или нещо подобно и мисля, че още не е напълно сигурен какво точно иска. Но не му оказвам натиск. Споменах му, че имам намерение да започна да излизам и с други мъже, като го окуражих и той да направи същото. Отначало Чад ужасно се ядоса, после се натъжи и дори се разплака. Бях ужасно изненадана, когато горещо ме помоли да поизчакам малко с осъществяването на това мое намерение. Съгласих се да не го правя в продължение на два месеца, но когато те изтекоха, започнах да ходя по срещи с други момчета. Той се примири, но си личи, че това ужасно много не му харесва. Все още не съм срещнала някой по-добър от Чад и все още се виждам с него. Той се държи много добре с мен, пък и вече не се чувствам длъжна да участвам в забавленията на тайфата му, когато не искам да бъда с тях. Мисля, че Чад порасна малко, но не и достатъчно. Е, това положение на нещата ме устройва, докато не срещна някой, който да отговаря в по-голяма степен на изискванията ми.

Предложихме ви четири стратегии, за да се справяте с Вечния пубер:

1. Дайте му каквото иска — дори свръх. Приемете временно неговата представа за интимна ви връзка, което ще ви даде възможност да прецените неговия потенциал за промяна.

2. Предизвикайте онова, от което се боите. Подтиквайте го да се вижда по-често с приятелите си и спрете да ги критикувате. Напротив, започнете да ги хвалите.

3. Изместете фокуса. Отделяйте повече време за личностното си израстване и собствените си интереси. Дайте на Вечния пубер възможност да направи свободен избор (без да му оказвате натиск), така че да може да преосмисли какво действително иска, а не да отреагира първосигнално, както преди, и просто да ви прави напук.

4. Знайте кога да кажете край. Определете си изпитателен срок за връзката, което ще ви позволи да имате контрол над ситуацията.

Как да детронирате Колебливия

Колебливите задници са вероятно най-разочароващият тип мъже, с които би ви се наложило да се справяте, тъй като те вдъхват на жените големи надежди, но много скоро, щом ги обземе чувството за раздвоеност, сякаш ги заливат със студена вода. В много телевизионни сериали и филми за големия екран откриваме изключително точно охарактеризирани типажи на колебливи мъже. Обикновено описват Колебливия като тръпнещ от страх дори само при мисълта за поемане на отговорност по отношение на стабилна връзка и брак. Но този страх не може да извини или оправдае поведението им. Защото това тяхно държание съсипва жените, които може и цял живот напразно да чакат Колебливия да порасне и да реши какво иска.

Ейприл и Дан: Случаят „Обича ме, не ме обича“

Припомнете си Ейприл и Дан. Дан буквално зашеметил Ейприл с настойчивото си ухажване и с всичките звезди, които й свалял от небето, докато най-сетне не я „хванал“. После обаче започнал да се вглежда все по-дребнаво и по-дребнаво в нещата и започнал да открива във връзката им несъвършенство след несъвършенство, докато в един момент не решил, че повече не може да търпи. И напуснал Ейприл. Но скоро след това разбрал, че още я обича, и отново започнал да я сваля, докато не подновили връзката си. След което пак започнал да открива недостатъци и тъй нататък, и тъй нататък, до безкрай. В някои случаи Колебливите са женени — нещастно, разбира се — и все не могат да решат дали да сложат край на брака си или не. С когото и да са, те са вечно и неизменно нещастни и непрекъснато търсят някой друг, който да ги направи щастливи.

Историята на Ейприл

Дан е пълен задник! Просто не знам защо все още го търпя, но пък всичко е толкова хубаво, докато не изпадне в тези негови колебливи настроения. Тогава буквално за секунди може да се превърне от страхотен тип в ужасен негодник. Например онази вечер: бях останала при него и просто си седяхме и гледахме някакъв филм, когато той най-неочаквано се нахвърли срещу мен с напълно неоснователни обвинения, че съм ходела с един колега от службата. Бях като поразена от гръм и просто не знаех какво да кажа (както обикновено). Той се горещеше все повече и повече, докато най-сетне не ме изхвърли като мръсно коте от апартамента си, а на другия ден ми изпрати по куриер всичките ми лични вещи, които бяха при него. Струва ми се, че той съвсем съзнателно си измисля нещо, което уж не е наред, за да има за какво да ме обвини и да сложи край на връзката ни. При това може да бъде наистина жесток. Когато между нас се породи някакво напрежение, той започва да говори лошо за връзката ни и твърди, че по начало тя не струвала и нямала никакво бъдеще.

Той много добре знае, че страшно много искам нещата между нас да се оправят, и ми се струва, че го използва срещу мен. Освен това знае, че тези наши раздели направо ме подлудяват, но за нищо на света не скланя да ми облекчи живота като ми каже за колко време се разделяме този път или какво иска да променя, за да се оправят нещата. Просто след известно време се обажда и казва, че иска пак да се съберем. Ако му се стори, че не съм особено възторжена от идеята, започва да ме нагрубява и ми трясва слушалката. Иска да се виждаме и да правим секс, все едно че нищо не е било. А когато отново се съберем, зорко дебне всяка моя стъпка и щом забележи, че съм потисната, пак започва с обвиненията и цялата история се повтаря отново. Особено гадно се държи около празниците, защото знае колко важни са те за мен.

Странното е, че извън тези негови мрачни периоди на недоволство, ние всъщност си прекарваме много добре и имаме до голяма степен еднакви разбирания за стойностите в живота. Имам чувството, че нещата се влошават, когато станем особено близки — мисля, че той просто се бои от интимност и обвързване. Опитвам се да проявявам разбиране и да разговарям с него за това, но той не обича много-много да обсъжда в градивен план връзката ни и никога не чете книгите по проблемите на междуличностните взаимоотношения, които му препоръчвам. Май само аз искам и се опитвам да подобря нещата между нас двамата.

Какво няма ефект

Както и при всички останали случаи, описани в тази книга, вие също се опитвате стоически да понасяте съществуващото положение във взаимоотношенията с партньора ви, като и при вас това е най-сигурният път към задънена улица и успешна рецепта за пълното ви отчаяние. Жените, изпаднали в ситуацията, в която е и Ейприл, се опитват да се справят с проблема по един разумен и целенасочен начин. Разговарят със своя Колеблив и откровено му заявяват какво очакват от интимната връзка и колко болезнено възприемат неговия стил „всичко или нищо“. Въпреки това Колебливият не само че не поема отговорност за поведението си, но и заема отбранителна позиция и дори става нападателен: ако тя не била направила еди-какво си (попълнете по избор), той нямало да прекъсне връзката им. Наранените ви чувства и мъката ви нямат абсолютно никакво значение за него. От значение са само и единствено неговите собствени изживявания.

Друга широко прилагана стратегия при връзка с мъж от типа на Колебливия е жената да се опитва да бъде съвършена във всяко едно отношение. Обикновено това предполага пълно подчиняване на личния й живот на капризите, желанията и очакванията на нейния партньор. Но желанието да бъдете съвършени поражда изключително силно напрежение и всъщност е идеал, напълно непостижим на практика. Опитите ви да се трудите още по-усилено, да играете още по-бързо по гайдата на партньора си и да стъпвате още по-леко върху нажежената жарава са невероятно изтощителни стратегии и в крайна сметка се обръщат срещу вас самите. Една жена например започнала всекидневно да оставя оригинални любовни послания на телефонния секретар на своя Колеблив. Когато обаче й се случело да пропусне някой ден, той превръщал живота й в ад, защото го възприемал като знак, че тя се отдръпва от беззаветната си преданост към връзката им.

Каквото и да правите, колкото и да се стараете, никога нищо няма да е достатъчно за този тип мъже. Те ежедневно подлагат любовта ви на тест за издръжливост — който обаче просто няма начин да издържите, затова и неизменно ви обвиняват, че сте се провалили. Следването на подобни стратегии или ще ви изтощи до краен предел, или ще ви накара да намразите до смърт своя Колеблив. В действителност, той до голяма степен е убеден, че ако наистина сте чак толкова добри, то просто не бихте били с него. И си поставя за цел да открие всичките ви евентуални несъвършенства, които да му послужат като оправдание, за да се оттегли в зоната на своите мрачни колебания. От друга страна, вторачването му във всеки ваш жест му позволява да изстиска и последната капчица от усилията, които сте готови да положите, за да спасите връзката ви.

Възможно е вие лично да нямате нищо против да подчините целия си живот на неговия. Но подобно решение рядко води до положителни резултати. Обикновено Колебливият открива в този ваш избор редица послания, в които не му е никак трудно да повярва: че вашият живот е много по-малко важен от неговия; че вашите нужди нямат никакво значение, за разлика от неговите; че сте готови да понесете всичко, само и само за да бъдете с него; и че отчаяно желаете да поддържате и занапред интимната си връзка с него. А това са именно онези послания, които позволяват на Колебливия да съсипе живота ви.

И последната губеща стратегия — за която всъщност вече сме говорили и преди — е да се опитвате да откриете и да проявявате разбиране към мотивите, обуславящи неговото поведение. Изключително саморазрушителна стратегия. На този проблем има посветени стотици книги. Ейприл ги била изчела всичките. Така че имала пълната информация и била най-подробно запозната със същината на положението си. Но и тя също — както, впрочем, и всички други жени, с които сме говорили по въпроса в течение на дългогодишната ни практика — не успяла да убеди своя Колеблив да прочете поне една от тези книги, камо ли пък да възприеме някои от изказаните в тях тълкувания за неговата личност.

Какво има ефект

Първо, както вече казахме и преди, съсредоточете вниманието си към постъпките, а не към думите на партньора си. Той ви казва, че това е краят на връзката ви, но в действителност изобщо не скъсва с вас. Този тип мъже за нищо на света няма да прекъснат за ваше добро връзката ви. Ще ви се наложи да минете през ада, за да накарате Колебливия да напусне живота ви. Ако вие сложите край на отношенията ви, знайте, че той принадлежи към типа мъже, които ще ви притесняват и преследват месеци наред след това. Опитайте се да извлечете полза от тази информация. Ако осъзнаете и се научите да цените неговата зависимост от вас и неговото отчаяно желание връзката ви да продължи, ще държите повече козове в ръцете си и ще имате възможност да проявите по-голяма изобретателност при решаване на проблемите.

Следващата стратегия, наречена „скръб и мрак“ също може да ви е от полза. Същността й се състои в това да приемете с готовност неговото отрицателно отношение спрямо интимните ви взаимоотношения и връзката ви. Не се опитвайте да повдигате духа му като отвръщате с оптимистични реплики на всичките му вкиснати забележки. Защото по този начин му давате възможност да се измъкне и да стовари върху вас цялата отговорност за развоя на нещата. Чрез тази губеща стратегия върху вас ляга принудата да го убеждавате, че връзката ви има и добри страни, което пък неминуемо ви принуждава да се стараете още повече да му угодите и да играете още по-ревностно по гайдата му. Ето защо е много по-добре на неговото изявление „От тази наша връзка нищо няма да излезе“ да отвърнете не с обичайното „О, миличко, не говори така, знаеш колко много те обичам, а и между нас има толкова силна привързаност“, а да кажете „Сигурно си прав. Доста премеждия ни се струпаха на главата и всичко изглежда твърде мрачно. Но се надявам все пак с общи усилия да оправим нещата“. Не му позволявайте да се откачи от кукичката. Приемете неговата гледна точка и я отразете като с огледало обратно в лицето му.

Освен това не се оправдавайте и обяснявайте пред него. Не забравяйте, че проблемът е в него, не във вас. Ако започне да ви отправя несъстоятелни обвинения и явно си търси повод за кавга, не му се хващайте на въдицата. Вие лично не сте направили нищо лошо. Не му дължите никакви обяснения и оправдания.

„Дайте му каквото иска — дори свръх“ също е подходяща стратегия за справяне с Колебливия, като може да я прилагате по начин, подобен на този при Хамелеона. Когато ви изхвърли от дома си или обяви, че слага край на връзката си, не се опитвайте да го разубеждавате. Тъкмо обратното, дайте му дори повече време и свобода, отколкото иска. Прилагането на тази стратегия често може да ви се стори трудно. Когато той ви се обади и започне да ви увещава да се съберете отново, положете максимум усилия да се въздържите и да не се втурнете с разтворени обятия към него, както е било винаги преди. Когато ви се обади, не приемайте да отивате в дома му и не му позволявайте да се държи така, сякаш нищо не е било. По-добре си определете среща за вечеря или нещо такова, но на неутрален терен и в никакъв случай не още за същия ден, когато ви е позвънил. Накарайте го да почака повече, отколкото е предполагал. Нека от вас зависи колко ще продължи раздялата ви. Ще станете много по-желани, ако му дадете ясно да разбере, че не висите на телефона да чакате да ви свирне. Нека и той почувства неудобствата от раздялата ви, вместо да му ги спестявате, като му прощавате веднага.

Много по-лесно ще ви е да изпълните всичко това, ако същевременно изместите фокуса, както вече казахме и по-рано. За вас е изключително важно да имате и личен живот, който да водите отделно и независимо от неговия. В противен случай Колебливият непрекъснато ще ви тероризира, тъй като ще сте заложили всичко на една карта. И нещо много по-важно, изместването на фокуса ще покаже ясно и на двама ви, че и вие също сте стойностна личност.

И най-сетне, основната стратегия за справяне с Колебливия се нарича „опасните страни на промяната“. Същността на този метод се състои в това да откриете какви неблагоприятни последици би имало за Колебливия, ако остане в интимна връзка с вас, а също и ясно и недвусмислено да му ги изредите. Не е наложително да лъжете или да си измисляте някакви невероятни страхотии. Просто се вгледайте внимателно и анализирайте обективно ситуацията, като се опитате да си представите какво би сметнал той за неудобство, ако остане в интимна връзка с вас. Или с други думи, в случая вие първи му казвате на него какво не е наред във взаимоотношенията ви. Като му отнемете по този начин инициативата, вие не само ще възпрете разрушителния му устрем, но и ще изречете на глас неща, които вероятно и на вас самите ви е необходимо да чуете. Защото обикновено вие сте толкова погълнати от стремежа си да го убедите в хубавите страни на връзката ви, че в един момент просто преставате да забелязвате факта, че в действителност те едва ли са чак толкова хубави сега (нито пък са били преди).

„Опасните страни на промяната“ е насочена пряко към колебанията, които изпитва Колебливият спрямо връзката ви. Възприемайки неговата гледна точка — а именно, че трябва да се разделите — вие всъщност прекъсвате захранването на конфликта, отнемате на проблема всичките основания за съществуване, ако изобщо е имало такива. Вече не настоявате „Ти трябва да се промениш!“, а по-скоро му казвате „Разбирам защо не се променяш“. Приемайки, че на Колебливия по принцип му е трудно да се справя с положението, вие всъщност му предоставяте удобен случай да се измъкне от омагьосания кръг на колебанията си.

Освен всичко друго стратегията „опасните страни на промяната“ ви позволява да изоставите ролята на мажоретка, като същевременно дава възможност на конфликтите между вас да се поуталожат. В много отношения тази тактика ви вдъхва кураж именно вие да „биете спирачки“ на развоя на връзката ви. Част от проблема при Колебливия е, че той долавя силното ви желание за обвързване с него, бои се да не изгуби контрол над положението и именно поради това се съпротивлява и отдръпва. Когато вие проявите инициатива и забавите развоя на нещата, той ще почувства неудобство поради нарушаването на обичайния му поведенчески модел и вероятно ще започне да се съпротивлява и на този вариант. Ако стане така, за вас е наложително да не отстъпвате от тактиката си „карай по-бавно“. Именно вие трябва да се проявявате като по-консервативни по отношение на развоя на връзката ви.

Прилагането на стратегията „опасните страни на промяната“ напомня начина, по който жокеите тренират конете си за състезания. Ако обърнете внимание, ще видите, че те не бият коня със стика и не забиват непрекъснато шпорите си в хълбоците му, за да го накарат да препуска по-бързо. Тъкмо напротив, жокеите дори удържат устрема на коня, като леко опъват юздата. Тогава конят започва да се съпротивлява срещу принудата, която му се оказва, и започва да препуска дори още по-бързо. Схващате идеята, нали? Като изреждате гласно пред Колебливия всички неблагоприятни страни на връзката ви и като настоявате за по-бавно развитие на нещата, вие всъщност опъвате леко юздата му. Е да, разбира се, конете не са хора, но пък и задниците не са кой знае колко по-умни, а определено са поне също толкова упорити.

И най-сетне, както и при всички останали случаи на взаимоотношения с проблемни мъже, и тук трябва да знаете кога да кажете край, тоест да си определите изпитателен срок, през който да проведете експериментите и да извършите наблюденията си. В случая с Колебливия може да си определите също и колко броя циклични отдръпвания и приближавания ще му позволите да направи. И пак ще кажем, няма значение дали ще са петнадесет или три цикъла например, важното е, че вие ще имате контрол над положението и ще прекъснете всякакъв контакт с него, когато определеният срок изтече и видите, че пред връзката ви няма бъдеще.

Успехът на Ейприл

Сега вече всичко е много по-добре. В никакъв случай съвършено, но аз самата се справям доста по-успешно с цялата ситуация. Вече не се чувствам непрекъснато силно манипулирана от него и май успяхме да постигнем някакво ниво на стабилност. Използвам това, че той е предсказуем срещу самия него. Като начало престанах да му играя по гайдата. Когато той ме критикува или обвинява, аз вече не споря, нито се оправдавам, защото си знам, че не съм направила нищо лошо и че проблемът не е в мен. Когато ми обяви, че иска да сложи край на връзката ни, аз се съгласявам с него. Направо е страхотно. В повечето случаи той веднага млъква и просто ме зяпва удивено. На няколко пъти дори каза, че бил убеден, че двамата заедно ще успеем да оправим нещата между нас. Е, това вече е нещо!

Просто беше неизбежно той да ми се ядоса страхотно за нещо невероятно глупаво — в случая защото не съм му позвънила точно в толкова часа, в колкото обикновено му се обаждах. Той наистина побесня и ми нареди на секундата да напусна апартамента му, като каза, че вече никога не искал ни да ме види, ни да ме чуе. И това естествено стана точно две седмици преди рождения ми ден. Изнесох се, рожденият ми ден мина и замина и ето че около седмица по-късно той ми позвъни и с най-сладък глас ме покани на гости. Отговорих му, че съм заета — бях започнала да ходя на уроци по тенис — и му предложих да излезем да вечеряме някъде на другия ден. Направо побесня и ми тресна слушалката. След седмица отново ми се обади и пак ме покани на гости, но аз му отговорих, че съм страшно уморена и предложих да отидем на ресторант следващата вечер. Това го раздразни, но този път прие.

По време на вечерята му казах за уроците по тенис, което направо го потресе. А когато му съобщих, че ще ходя на кино с един приятел, това буквално го хвърли в оркестъра. Обявих му, че тъй като през последните месеци съм занемарила личния си живот и развитие, сега съм решила да предприема някои промени. Когато после отидохме в апартамента му, пуснах бомбата. Не го изчаках да започне да се държи романтично и предразполагащо към секс, ами най-мило и невинно му се извиних, че съм го притискала така по отношение на връзката ни и че съм била толкова силно зависима от него. Казах му, че след като съм се вгледала в себе си и съм анализирала внимателно нещата, съм разбрала, че всъщност аз съм виновна за скъсването ни преди няколко седмици. Но че тогава просто не съм осъзнавала всички неблагоприятни за него страни във връзката ни. Докато сега вече знам, че и той, и аз имаме редица несъвършенства: че аз съм прекалено взискателна и настоявам да ми отделя твърде много от личното си време и че връзката ни му пречи да си прави каквото иска и да си намери някоя по-подходяща жена. После му разясних, че аз вероятно и занапред ще очаквам връзката ни да се стабилизира и задълбочи в по-дългосрочен план, което неминуемо ще му тежи, а после си „признах“, че мисълта за дълготрайно обвързване и брак доста ме плаши. Споменах, че сега вече разбирам защо той е бил толкова уплашен от развоя на взаимоотношенията ни и че притесненията му са напълно основателни. Той само ме гледаше със зяпнала уста и просто не знаеше какво да каже.

Обясних му, че от този момент нататък ще знам, че когато започне да се държи грубо с мен и да ме критикува, това всъщност означава, че му е необходима малко повечко свобода. И че ще зачитам това негово желание. Освен това му казах, че според мен трябва да поуспокоим малко топката, така че да имам възможност да се отърся от зависимостта си от него. При което той буквално подскочи и отвърна, че той всъщност харесвал връзката ни и това, че съм зависима от него, защото то му показвало, че наистина го обичам. Но аз си държах на своето. Благодарих му, че се опитва да пощади чувствата ми, но му заявих, че съм твърдо решена да се справя сама с този мой проблем.

Трудно ми беше да го направя, но на следващата сутрин категорично отказах да остана при него за уикенда и се прибрах у дома. Той ми се обади почти веднага и настоятелно ме покани да се върна. Отказах му, от което той направо побесня и ме обвини, че съм имала друг мъж. Направих се, че не съм чула забележката му и пак му се извиних за натиска, който съм му оказвала преди. Наистина не знам накъде вървят нещата, но определено се чувствам много по-добре и мисля, че се справям много по-успешно със ситуацията. Той непрекъснато звъни и ме убеждава, че трябва да се виждаме по-често. Понякога се съгласявам да излезем, друг път му отказвам. Опитвам се да завържа нови приятелства и да развия нови интереси в себе си. Струва ми се, че ключът към промяната в мен самата е осъзнаването на това колко предсказуемо е неговото поведение и че той всъщност никога няма да ме зареже окончателно. Сега вече той е много по-неуверен и по-настойчив от мен. А усещането, че имам контрол над положението, е направо страхотно.

Направихме ви следните предложения, чрез които да се справите с Колебливия:

1. Скръб и мрак. Съгласете се с отрицателните възгледи на Колебливия по отношение на връзката ви и ги отразете като с огледало обратно към него. Откажете се от ролята на мажоретка.

2. Дайте му каквото иска — дори свръх. Когато се отдръпне за пореден път, а после поиска отново да се съберете, го накарайте да чака повече, отколкото е искал и предполагал. Направете се по-желани, като увеличите усещането му за неудобство. Той е много по-зависим и неуверен, отколкото предполагате.

3. Изместете фокуса. Престанете да подчинявате живота си на неговия, защото той го възприема като знак, че имате отчаяна нужда от връзката ви и че сте готови да изтърпите всичко, само и само да сте с него.

4. Опасните страни на промяната. Приемете това, че той се бои от обвързване, и му изредете какви неблагоприятни последици ще има за него, ако реши да остане с вас. Набийте спирачки и опънете юздата.

5. Знайте кога да кажете край. Определете си изпитателен срок за връзката ви.

Шестнайсета глава
Как да се справите с емоционално недоразвитите мъже

Когато се запознах с него, си помислих, че най-сетне съм срещнала един истински мъж. Винаги беше хладнокръвен, спокоен и овладян — като скала. Сякаш бе олицетворение на стабилността, от която мислех, че имам нужда. Но с течение на времето се оказа, че всъщност неговото хладнокръвие е студенина и безчувственост, спокойствието му — отчужденост и неотзивчивост, а овладяността му — ограниченост и нечувствителност. Буквално умирах от емоционален глад.

Анита, четиридесет и шест годишна,

служителка

Ако несъзрелите задници са карикатура на мъжката детинщина, то емоционално недоразвитите задници са първообраз на доведеното до крайност мъжкарство и отвращение от изпитване и проява на чувства. За този тип мъже чувствителността и нейният външен изказ са женска работа — досада, която трябва да бъде или стоически понасяна, или ревностно отбягвана.

Мит №4: Ако жената се раздава безрезервно на някой мъж, той постепенно ще се оправи

Повечето жени изпитват твърде двояки чувства по отношение на този мит. От една страна, те много добре знаят, че е необходимо да се грижат за самите себе си и да се пазят, но пък от друга, в идеята да се раздаваш безрезервно има толкова романтика и идеализъм! Способността да се раздавате неегоистично на партньора си е същностна и важна съставка на всяка интимна връзка. Но междувременно не бива да губите и ясния си поглед за перспектива.

Когато става дума за интимни връзки със задници, безрезервното себераздаване е сигурен път към самоунищожението. Становището „Остани непоколебимо до своя мъж“ звучи страхотно в кънтри песните на Дивия запад, но е изключително лошо като житейско кредо, когато става въпрос за общуване с мъже от рода на описаните в тази книга. Този тип мъже никога няма да се „оправят“, независимо от безрезервните ласкавост и любов, с които ги дарявате. По-скоро веднага ще приемат с разтворени обятия неегоистичната ви способност да се раздавате и от тук нататък, до края на живота ви, ще очакват от вас да го правите. Веднъж щом започнете да се раздавате безрезервно на такъв тип мъж, ще продължите да му се раздавате безрезервно и занапред, докато най-сетне не ви изцеди до капчица и от вас не остане нищо за раздаване.

Как да обезсилите Силния мълчалив тип

Като се има предвид какви уроци попиваме, докато растем в тази наша американска култура, не бива да ни изненадва фактът, че и в днешно време все още съществуват живи, но сякаш мумифицирани копия на Джон Уейн и Клинт Истууд. От най-ранно детство обществото окуражава жените да дават израз на чувствата си и да проявяват отзивчивост към другите. От своя страна пък, мъжете също тъй отрано научават, че те пък не бива да правят точно същото, защото то „не подхожда на истинския мъж“. Възможно е да чуете редица социолози, психолози и журналисти да твърдят, че постепенно нещата се променят. И ние се надяваме наистина да е така. Но въпреки всичко, все още има мъже, които не само срещат затруднения в областта на чувствата, но и ги използват, за да манипулират, наказват и контролират жените. И повече от сигурно е, че има доста жени, които страдат от това положение на нещата.

Джорджа и Байрън: Случаят „Мълчанието е злато“

Байрън принадлежи към средното ниво на управление в голяма компания, където работи, откакто се е дипломирал от колежа. Джорджа е домакиня, отказала се от кариера в деловата сфера, за да създаде семейство и да се грижи за него. И двамата са малко над тридесетте, имат три деца — ученици.

Историята на Джорджа

Не мисля, че Байрън ме обича или че изобщо изпитва каквито и да било чувства към мен. Той никога не ми говори. Когато вечер се върне от работа, аз съм заета с вечерята и децата, така че тогава е трудно да се говори. Но по-късно, когато децата вече са си легнали, аз съм изцяло на негово разположение за разговор. Но на Байрън изглежда му е по-приятно да чете икономически статии, да гледа телевизия или да дреме в креслото си. В дома ни цари емоционален вакуум.

Отначало се опитвах всячески да започвам и поддържам разговор. Стараех се да съм в течение на служебните проекти и проблеми на Байрън и му задавах свързани с тях въпроси. Но той обикновено не искаше да говори за работа. Тогава започвах да му разказвам как съм прекарала деня и да му разправям разни неща за децата. От време на време той изхъмкваше или изръмжаваше нещо в знак, че ме слуша, но очите му бяха неизменно приковани към списанието или в телевизионния екран.

След като тези мои опити да го накарам да се отпусне и разкрие се провалиха, започнах да полагам още повече старание да се сближим. Понякога вечер наемах детегледачка, за да можем да излизаме да се поразходим, пеша или с колата, но само ние двамата. Помолих го всяка вечер да ми отделя по малко време, просто за да си говорим, но без едновременно с това да чете или да гледа телевизия. Той се съгласи, но нито тогава, нито по време на разходките ни намираше какво да каже и обикновено мълчеше.

Постепенно започнах да се чувствам все по-зле и по-зле. Продължавахме да прекарваме по някой и друг час заедно, но той все мълчеше. А най-ужасното беше да виждам, че Байрън, изглежда, нямаше абсолютно никакви затруднения да разговаря с останалите хора. Изпадах във все по-дълбока депресия и вече бях убедена, че сигурно нещо в мен не е наред. Какво ли ми има, та на него да му е толкова трудно да разговаря с мен? Просто не разбирам защо не може да ми говори. Не искам от него да ме забавлява с дърдорене, а само да проявява мъничко внимание към мен и да си приказваме от време на време.

Какво няма ефект

Нека видим кои са „смислените“ и „разумните“ начини, по които жените се опитват да се справят със Силния мълчалив тип. Вероятно най-често те се опитват да го накарат да говори, като обикновено му задават въпроси: „Как мина денят ти?“, „Какво има?“, „Защо вече никога не разговаряш с мен?“. Ако на него обаче не му се иска да говори, той възприема тези въпроси като досадна и дразнеща намеса в личния му свят. И нищо чудно по този начин да го направите още по-мълчалив, защото той вече знае, че това ви притеснява.

Друг често срещан метод е опитът да се определи час за разговор. Жените връчват децата на детегледачката, изключват по-рано телевизора или уреждат спокойна вечеря за двама. За жалост, при мъжете от този тип проблемът не е в липсата на време. А да седиш с такъв мъж, нищо да не го разсейва, а той пак да няма какво да каже, удвоява тягостното чувство за безсилие и разочарование на жената.

Какво има ефект

Има два ключови момента, които, надяваме се, ще бележат неизличимо стила ви при подхода към този проблем. Първо, много е важно да предприемете нещо, което да е значително и очебийно по-различно от дотогавашните ви стратегии. Повечето жени зациклят на една идея („Ще се старая да го улеснявам да говори“) и после опитват един или друг вариант все на същата тема, отново и отново. Излезте от този коловоз. Предприемете нещо, което да е наистина коренно различно.

Второ, съсредоточете се и се опитайте да постигнете някаква забележима промяна във вашето поведение, не в неговото. Като обръщате прекалено голямо внимание на неговото поведение като извор на цялото ви щастие, вие му позволявате да се възползва от това и да ви манипулира. Щом Силният мълчалив тип разбере колко силно ви тревожи и притеснява мълчанието му, ще започне чрез него да ви наказва и да ви отмъщава всеки път, когато е недоволен от нещо. Ето защо е необходимо да го предизвикате да се промени, като вие самите направите нещо коренно и очебийно различно.

Силният мълчалив тип си има две основателни причини да не се променя. Първо, той знае, че мълчанието му е страшно оръжие, пък и му харесва да ви лази по нервите. И второ, възможно е да възприема опитите ви да го накарате да говори като оказване на натиск и насилие от ваша страна. Което пък кара цялата му мъжкарска перушина да настръхва войнствено и той е готов да отстоява с цената на всичко правото си да не се променя.

Една от стратегиите, които си струва да опитате, е вариант на „дайте му каквото иска — дори свръх“ и се нарича „мълчанието е злато“. Същността й е да започнете всячески да отбягвате разговорите с него, да престанете да подхващате вие разговор, а когато той ви заговори — да отговаряте едносрично и бързо-бързо да приключвате с приказките. „Мълчанието е злато“ изисква от вас да възприемете неговата позиция и да му дадете дори повече от това, което иска. Посредством тази тактика може да постигнете няколко неща. Първото е, че така не само сваляте от собствените си плещи цялото напрежение, но и го стоварвате върху гърба на Силния мълчалив тип. Освен това, по такъв начин имате повече контрол над нещата. Не се опитвате да го накарате да говори, следователно не може и да се провалите. Ако ли пък той ви заговори, вие решавате кога да сложите край на разговора. Променяйки коренно установените модели на поведение, придобивате повече власт над ситуацията. „Мълчанието е злато“ обезсилва неговите опити да използва своето мълчание като оръжие и средство за упражняване на контрол над вас. И тъй като вече не влагате цялата си душа в това да го накарате да говори, той не може да ви използва като емоционален заложник на своето мълчание.

Втората по-специфична стратегия е вариант на техниката „творческо тълкуване“. Същността й е да изтълкувате по нов начин (както за себе си, така и за него) смисъла на неговото мълчание. Жените, които живеят със Силен мълчалив тип, предполагат, че той би трябвало да говори повече и възприемат мълчанието му като белег за липса на грижовност от негова страна. Постепенно той научава, вероятно на едно подсъзнателно ниво, че неговото мълчание му дава възможност да упражнява власт над вас. Но ако започнете да тълкувате — на глас, пред него — мълчанието и не многословието му като нещо наистина много положително, това ще промени и за двама ви както смисъла, така и значението на неговото поведение.

Може например да му кажете: „Наистина те уважавам заради способността ти да не дрънкаш за проблемите си наляво-надясно“ или „Много ми е спокойно, когато мълчиш, защото тогава знам, че всичко между нас е наред“. По такъв начин вие самите научавате (когато чуете собствения ви глас да го изрече), че има и други начини, не толкова мрачни и потискащи, да се погледне на създалото се положение. Ако той не е съгласен с вашето тълкуване на мълчанието му, ще му се наложи да заговори и да ви го каже (тоест, победата е ваша, тъй като той е започнал да говори). Ако продължи да мълчи, значи е съгласен с вас, така че продължавате в същия дух.

Третата стратегия изисква да изместите фокуса от Силния мълчалив тип към положителните промени във вас самите, които може и да не са свързани с интимната ви връзка. Започнете да тренирате някакъв спорт, запишете се в образователен курс, измислете си хоби, излизайте с приятели и завързвайте нови познанства. Същината на тази стратегия е сами да поемете повече отговорност за собственото си щастие, а не да очаквате (и да насилвате) партньора си да ви направи щастливи.

Когато започнете да правите повече неща по отношение на самите себе си, това може да доведе до една важна промяна. Партньорът ви ще забележи, че отдавате повече значение на себе си (като отделяте повече време и сили за различните си интереси), но което е дори още по-важно — и вие самите ще го забележите. Във всеки от нас, човешките същества, има по едно скрито око, което наблюдава и преценява всичко, което правим, и то е в тясна взаимовръзка със самочувствието и себеуважението ни. Когато се отнасяте по-добре към самите себе си, вие вътрешно го оценявате като нещо положително и самочувствието ви нараства („Явно имам стойност, щом се отнасям толкова добре към самия себе си“). А когато имате по-добро отношение към самите себе си, обикновено не изпитвате чак толкова силна необходимост другите да ви оказват внимание и да ви вдъхват увереност.

Успехът на Джорджа

Успях изцяло да престана да задавам въпроси, за да накарам Байрън да говори. А разговорите ми се състояха от прости и кратки констатации за неща, които исках да знае, като в повечето случаи изобщо не беше наложително да ми отговаря. Освен това започнах да подмятам разни творчески тълкувания на неговото мълчание. Веднъж, след особено дълъг период на пълна тишина, аз го погледнах и казах: „Мълчанието е злато“. И просто не повярвах на ушите си, когато той ми отговори, че наистина е така, стига да не е прекалено много. Чак ми се наложи да си прехапя устната, за да не избухна в смях. Беше страхотно!

Чудесно се справях и с рязкото прекъсване на разговорите веднага след започването им. Примерно изведнъж се сещах, че трябва да добавя нещо към списъка с покупките и излизах бързо от стаята, за да го направя. В скута ми вечно имаше списание или книга и аз се задълбочавах в четене още след втората му дума. Или пък не поддържах диалога и просто оставях разговора да замре. Ставах все по-малко достъпна за разговор, тъй като се постарах да си намеря и други интереси. Излизах по-често с приятелки и говорех дълго с тях по телефона, след като сложех децата да спят. Записах се на един образователен курс в колежа и често вечер имах да пиша домашни. При Байрън промените бяха страхотни, макар и доста бавни. Първите няколко седмици той просто се радваше, че съм го оставила на мира, и охотно ме пускаше да си вървя по пътя. След около месец започна да проявява повече любопитство относно някои от нещата, с които се занимавах, и започна да ми задава различни въпроси (на които, естествено, аз отговарях почти едносрично). Най-сетне май започна да ревнува от другите ми занимания, докато в един момент ме попита дали няма някаква възможност да прекарваме повече време заедно! Това определено беше нещо ново за него!

Мисля си, че Байрън просто се отказа от главното си оръжие, защото видя, че е ръждясало. И знаете ли, почувствах се много добре, дори още преди той да започне да говори повече, и сега вече смятам, че при всички случаи ще ми е добре. Като изместих фокуса от него и мълчанието му към нещата, които искам да правя, аз като никога поставих себе си на първо място и щастието ми вече не зависи от него. Той все още си е задник мъжкар, но мълчанието му вече не е проблем за мен, защото открих как да удовлетворявам емоционалните си нужди и без него.

Предложихме ви три тактики, за да подходите по по-различен начин към проблема със Силния мълчалив тип:

1. Дайте му каквото иска — дори свръх. Мълчанието е злато. Бъдете по-недостъпни за разговор. Не проявявайте охота нито да го започвате, нито да го поддържате.

2. Творческо тълкуване. Тълкувайте на глас пред него мълчанието му като нещо положително, така че да отхвърлите властта на Силния мълчалив тип, която той изразява посредством мълчанието си („Ще ти покажа, че не можеш да ме накараш да говоря“).

3. Изместете фокуса. Избутайте Силния мълчалив тип встрани от центъра на вашата вселена, защото той не се е показал достоен за привилегията да заема това място. Вместо към него, съсредоточете вниманието си към собственото си личностно израстване и новите си интереси.

Как да разтопите Буцата лед

Докато Силният мълчалив тип ви опъва нервите с опитите си да наложи власт посредством мълчание, Буцата лед направо ви побърква с неговия неуморен стремеж към рационалност и с крайната си нетолерантност към хората. Буцата лед се гордее със своя интелект, макар че неговият коефициент за интелигентност в областта на социалното и на междуличностното общуване е толкова нисък, че дори не може да бъде измерен. Мъжете от този тип просто имат недоразвита чувствителност за долавяне на междуличностните кодове за общуване. Те не забелязват какъв смазващ ефект оказват върху другите, пък дори ако някой им го каже, на тях всъщност изобщо не им пука.

Моника и Уолтър: Случаят „Г-н Секира“

Припомнете си Моника и Уолтър. Моника била готова за дълготрайно обвързване с някой стабилен човек, с когото да си изградят съвместен живот и да създадат семейство. Но ето че се появил един малък проблем — или по-скоро, проблемът й се стоварил върху главата. Вместо да случи на г-н Свестен, на нея й се случил г-н Секира. Той бил не от Марс, а направо от друга галактика, от планета, наречена Вулкан.

Историята на Моника

Уолтър е такъв задник! Той си няма ни най-малка представа какво очаквам аз от една интимна връзка. Смята, че съм „от голямото добрутро“, и то само защото наистина имам нужда някой да си говори с мен и поне от време на време да ме гушка. А той не признава никакви такива емоционални „глезотии“. Подиграва се на всичко, свързано с емоциите и чувствата, с този негов сух, презрителен и саркастичен тон, който сякаш поразява и смазва като секира. Казва, че съм имала манталитет на участничка в дискусионна програма по телевизията и че трябвало да порасна и най-сетне да видя добрите неща, които имам в живота си. Прав е до известна степен. Имам всичко, което искам: деца, семейство, кариера, ако пожелая да работя, красива къща — всичко, с изключение на съпруг, на истинско човешко същество, с което да споделям живота. А това е нещо, което Уолтър просто не може да разбере. Понякога е толкова студен. Кара ме да се чувствам неудобно пред приятелите ни. Просто не може да си представите какво е некоректно държание, докато не сте видели Уолтър в действие. Той е толкова самодоволен по отношение на собствените си представи за света. Когато излизаме, прави хапливи забележки на хората от сферата на обслужването и се държи грубо с тях. И е толкова високомерен, отнася се с презрение почти към всичко, за което се сетите.

Той е типичен самовлюбен мъжкар, презира и унижава жените. Когато стане дума за интимни взаимоотношения и книги за самопомощ, той се подиграва. Миналата събота например каза, че с нетърпение очаквал да се появи книга със заглавие „Жени, които досаждат прекалено много“, понеже говорехме за „Жени, които обичат прекалено много“. Много забавно, няма що. И, разбира се, всички мъже се разсмяха. Не и жените. Когато не сме с приятелите ни, той и тях ги критикува. Мисля, че Уолтър изобщо никого не харесва истински, нито пък някога е имал приятел. Нарича моите приятели загубеняци и смята, че трябва да престанем да се виждаме с една или друга двойка, защото примерно мъжът не бил на престижна работа, а жената била прекалено свободомислеща. За всеки си има някаква причина да не го харесва. Само когато може да извлече някаква полза от „приятелството“, иска да се виждаме със съответните хора. Той притежава редица добри качества — само че нито едно от тях не е свързано с общуването, още по-малко пък с мен.

Какво няма ефект

Когато се сблъскат с някоя Буца лед, повечето жени започват да възхваляват достойнствата на емоционалните преживявания и да оборват оптимистично неговите изпълнени със сарказъм критични коментари за другите хора. Жените от типа на Моника отделят голяма част от времето си, за да убеждават своята Буца лед, че не бива да се лишава от удоволствията на живота. С една дума, превръщат се в негови емоционални мажоретки.

Проблемът при тази стратегия е, че тя просто не дава резултати, независимо от ентусиазма на мажоретката. Буцата лед тълкува оптимистичното и окуражително поведение на партньорката си като пълна липса на разбиране за истинската същност на нещата. След което ще ви изнесе лекция от сто и една подточки за фактите от живота. Той възприема вашите опити да защитите човешкия род като предизвикателство, отправено към неговия интелект, и се впуска да доказва, без дори капчица съмнение, колко изкривена и детински наивна е вашата гледна точка. Просто няма начин да излезете победители от спора с Буцата лед, независимо каква е била темата. Той ще критикува и оборва вашите аргументи, като ги обявява за нелогични, необосновани и сантиментални.

Друга губеща стратегия при общуване с Буцата лед е да му позволите да узнае от какво изпитвате необходимост. А тъй като типът мъже, към които той принадлежи, не признават стойността на емоционалната близост, повече от сигурно е, че няма да откликне на нуждите ви. И понеже той самият не изпитва никаква необходимост от емоционални изживявания, смята, че и вие също не би следвало да страдате от емоционален глад. Буцата лед възприема вашата необходимост от емоционална близост като каприз, глезотия и проява на слабост, затова и категорично отказва да удовлетвори желанията ви. За него дори далечният полъх на някаква емоция е бушуващ ураган.

Какво има ефект

Мъжът от този тип представлява истинско предизвикателство, защото самонадеяно и високомерно вярва в правотата на своите съждения. Но именно тази негова твърдоглава убеденост в собствените му възгледи го прави уязвим. Първо, по отношение на неговите критични и цинични коментари и забележки, както и на цялостното му отрицателно отношение към живота и хората, от полза ще ви е един вариант на „скръб и мрак“. Тоест, приемете и признайте правотата на неговата позиция по темата за която говорите, независимо каква е тя. Ще му признаете правотата, като се съгласите с него и подчертаете, че всичките му критики и недоволства са напълно основателни. Вместо да се опитвате да му вдъхвате оптимизъм и кураж или да го предизвиквате той да направи същото за вас, по-удачно е да му засвидетелствате разбиране и подкрепа. Покажете му, че неговата гледна точка е валидна и че той има пълното право да изказва подобно мнение.

Като дадете възможност и окуражите Буцата лед да изказва свободно критичните си забележки, това понякога може да го подтикне да изложи и други, по-положителни свои идеи. „Да, прав си. Скот и Карен имат доста трески за дялкане. Май ще е добре да си потърсим други приятели.“ Най-успешно ще му предадете посланието си като приемете, признаете правотата и леко преувеличите обсъжданата тема.

Много полезно би било — стига да можете да го направите — вие самите да започнете разговор, но с един много по-отрицателен, циничен и песимистичен тон, отколкото той е използвал когато и да било. Ако сте наясно, че Буцата лед неминуемо ще повдигне даден въпрос, то потънете в „скръб и мрак“ преди той да го е направил. Като „вземете на заем“ характерните за него изразни средства, ще му дадете възможност да потърси друг, по-различен начин да се изкаже по темата. Следователно посредством „скръб и мрак“ не само че не откривате пред него по-широк път към негативизъм, а тъкмо обратното, изтиквате го лекичко към една по-положителна пътечка, без да го принуждавате да прави каквото и да било.

От полза може да бъде и стратегията, наречена „победете го на собствения му терен“. Това означава да говорите на неговия език и да използвате срещу него сляпото му преклонение пред фактите. Всъщност трябва да демонстрирате по-силна логика от тази на г-н Секира. Това налага да се откажете от усилията си да го убедите в емоционалните предимства на каквото и да било. И вместо това, да оставите фактите да говорят. Понякога Буцата лед би възприел и най-невероятните факти, стига да са изложени на неговия език.

Има най-различни начини, по които да го направите. Съществуват купища подходящи книги и литературни материали, които да подкрепят валидността и стойността на почти всеки въпрос, който ви интересува. Е, налага се да си подготвите домашното, но тази стратегия действително е много резултатна. Просто трябва да подберете какъв ще е предметът на битката — нещата, които наистина са от значение за вас.

Например представете си, че вие и вашата Буца лед имате различни гледни точки относно децата и показваното по телевизията насилие. Вие, да речем, му казвате: „Скъпи, бих искала да поговорим за децата и показваното по телевизията насилие“. Той отговаря примерно: „Добре де, каква дискусионна програма си гледала днес, та си си внушила, че има опасност от увреждане на крехката им психика? Децата ни ще са сто пъти по-добре, ако престанеш да психясваш за всичко“. Вие: „Абсолютно си прав за това. Просто исках да ти покажа тази статия от списанието на Американската асоциация на психолозите на тема «Децата и показваното по телевизията насилие». В нея цитират резултатите от многогодишни научни изследвания, които необоримо доказват, че наблюдаваното от децата насилие по телевизията води до по-агресивно поведение“. Той: „Така ли? Я дай да я прочета“.

Често е добре да откриете битката, използвайки децата като повод да изложите възгледите си по даден въпрос, защото съществува мъничка надежда, че ако в Буцата лед изобщо има някаква по-уязвима и човешка точка, то това вероятно са децата. Но пак ще кажем: битката, която ще поведете, трябва да е от край до край на базата на логиката, на необорими и доказани научни факти, почерпени от достоверни и вдъхващи респект източници.

Когато го молите за нещо, желано от вас, направете го, така че не само да цитирате и изложите очевидните причини да го стори, но и лекичко да му вдъхнете чувството, че се опитвате да го накарате да се въздържи и да не прави това, което искате от него. Припомнете си какво казахме за жокеите и конете. Може например да кажете: „Бих искала да проявяваш повече нежност и внимание към мен, понеже редица научни изследвания доказват, че деца, които са наблюдавали нежно и внимателно отношение между родителите им, по-късно се развеждат много по-рядко и имат по-щастлив семеен живот. Знам, че ще ти е много трудно да го направиш, а може дори да се окаже, че си неспособен да се държиш по такъв начин, като имаме предвид какви са възгледите ти за чувствата и емоциите. Но наистина ще го оценя високо, ако помислиш по този въпрос“. Идеята е да отправите искането си така, че да не прозвучи като директно предизвикателство към неговите убеждения.

Последната стратегия за справяне с Буцата лед е просто „да му го върнете“, когато наистина ви изкара от кожата ви. Може да използвате вече познатата ви тактика „само на десерти“ или която и да е друга техника, така че да увеличите неудобствата за него, а същевременно да си помогнете да се справите с бушуващия във вас гняв. И тъй като Буцата лед има остра непоносимост на тема „емоции“, понякога е достатъчно да действате откачено или малко по-емоционално, за „да му го върнете“, стига само да го направите по план и с ясно определена цел.

Успехът на Моника

Харесва ми цялата тази работа. По този начин аз му лазя по нервите, а не той по моите. Направо побеснявам, когато го слушам да критикува остро, сякаш сече като със секира приятелите ни и мен самата. Затова му стоварих на главата „скръбта и мрака“. Веднъж например той започна да коментира ужасно несправедливо как приятелите ни Стивън и Джиджи се били главозамаяли от незаслужения си финансов успех. Но аз бях готова и веднага отвърнах, че двамата са дребнави амбициозни празноглавци и че случайният успех в личния им бизнес никога не може да ги издигне над никаквия им произход. И тогава той ми каза: „Не мислиш ли, че това е доста грубо? В края на краищата, Стивън и Джиджи работиха много усилено, за да изправят бизнеса си на крака, и заслужават известно признание“. Сега вече знам, че това е правилният път. Престанах да защитавам пред него всеки и всичко. И той вече просто няма възможност да ми съска, че съм „сантиментална глупачка“.

Освен това, спрях да му хленча за „чувства“, като полагам усилия да възприемам „научно“ държание по отношение на няколко от нещата, които са наистина от значение за мен. Засега съм се отказала от останалите. Вместо да го моля да проявява разбиране към чувствата ми и да бъде по-нежен с мен, му предложих да се опитаме да бъдем по-добри приятели един за друг. Отначало той изглеждаше отегчен, защото си мислеше, че ще се впусна в поредната емоционална тирада за това как не откликва на емоционалните ми нужди. Но аз го бомбардирах с фактите и научните доказателства от една книга, която четях в момента, във връзка с дългогодишните бракове, и му поднесох информацията, че редица научни изследвания неопровержимо доказват, че най-добрите бракове са между партньори приятели. И тогава той направо ме хвърли в оркестъра като взе книгата ми и започна да ми цитира пасажи от нея! Уолтър си въобразява, че съм се „вразумила“ и вече възприемам неговия начин на мислене, докато всъщност аз просто заговорих на неговия език, за да го победя на собствения му терен. По този начин успях да постигна много по-добро отношение от негова страна към мен и се надявам, че постепенно той поне малко ще се „поразмрази“. А когато наистина ме изкара от кожата ми и ми каже нещо много глупаво и обидно, започвам нарочно да плача и не спирам, докато не видя, че наистина не го свърта на едно място от неудобство. Той ужасно мрази да плача — не защото му става жал за мен, а защото просто не вижда смисъл в това. Но аз виждам, особено сега.

Предложихме ви три начина, чрез които да поразмразите вашата Буца лед:

1. Скръб и мрак. Приемете, признайте правотата и преувеличете негативното отношение на Буцата лед към живота и хората. Не бъдете негова емоционална мажоретка.

2. Победете го на собствения му терен. Използвайте тъй любимата на Буцата лед логика, като я насочите срещу него. Подберете най-важните за вас въпроси, цитирайте научни доказателства, подкрепящи определен тип поведение, а после лекичко поопънете юздите, уж за да го въздържите да го последва.

3. Само на десерти и откачени действия. Накарайте го той да се гърчи от неудобство, а не само вие.

Седемнайсета глава
Ръководство за оцеляване за жената: Основни стратегии за справяне с проблемните мъже

Глупакът отрича това, което вижда,

а не това, което мисли. Мъдрият отрича това,

което мисли, а не това, което вижда.

Хуанг По

В тази глава разглеждаме подробно петте основни стратегии за справяне с проблемните мъже, залегнали във всички предложения, които ви отправихме в предишните няколко глави. Щом веднъж осъзнаете и почувствате същността на тези тактики, ще можете да се справите с г-н Задника, ако някога ви се изпречи на пътя. В тази глава обсъждаме и последния, пети мит относно интимните взаимоотношения между мъжа и жената, както и опасната тема за манипулирането.

Не се оправдавайте — проблемът не е във вас

Помислете си колко пъти сте се улавяли, че най-подробно обяснявате причините, накарали ви да постъпите по един или друг начин, а по-късно сте се чудили и сте се питали в недоумение „Защо имам чувството, че трябва да се оправдавам за това, което правя?“. Обикновено обясненията и оправданията ви идват като отговор на настойчиво разпитване от страна на лишения ви от здрав разум партньор. А понякога вече сте дотолкова свикнали да го правите, че започвате да се обяснявате и оправдавате, без никой да ви пита и дори без да се замислите.

Когато се оправдавате, вие описвате мотивите за една или друга ваша постъпка и начина ви на разсъждение, довел до дадено действие. Когато се обяснявате, вие изтъквате разумните доводи, поради които вашата постъпка е правилна или подходяща. Когато се сблъскате с обвинения или недобронамерено разпитване, вие се защитавате като оправдавате делата си. Естествено в това няма нищо лошо, стига да не бъде прекомерно и да става само при подходящи обстоятелства. И все пак, когато сте в интимна връзка с някой мъж от описаните в тази книга типове, в повечето случаи вие почти непрекъснато се оправдавате, обяснявате и т.н. Обясненията и оправданията ви стават прекомерно продължителни, а вие сте вечно в отбранителна позиция, дори когато никой не ви напада или обвинява.

При тези обстоятелства, онзи, който не е в отбранителна позиция — мъжът — обикновено през повечето време атакува. Това може да се осъществява под формата на неуморно разпитване, чести обвинения, критични забележки почти към всяко ваше действие или вечни съвети какво и как да правите почти за всичко. Напълно предсказуеми са ефектите, които това негово поведение ще окаже върху жената, заела по навик отбранителна позиция. Първо, тя губи и всъщност доброволно се отказва от голяма част от властта над положението в двойката, става уязвима за манипулиране, самочувствието и себеуважението й намаляват чувствително. Освен това този модел на взаимоотношения държи на показ човека, който се обяснява или оправдава. Поведението на жената е подложено на непрекъснато и подробно зорко наблюдение от страна на мъжа, като по този начин неговото собствено поведение на задник остава в сянка. А както знаем, устремното нападение е най-добрата отбрана.

За да отблъснете успешно неговите тактики за нападение, от полза ще са ви група стратегии, наречени общо „не заемайте отбранителна позиция“. Най-общо казано, всички тактики от тази категория имат за цел да не позволите на партньора си задник да командва парада и да ви принуди да заемете отбранителна позиция. Разковничето за успешно прилагане на тази обща стратегия е нещо много простичко и се състои в това да не се обяснявате, да не се оправдавате и да не се защитавате относно това какво, кога, как и защо правите. В предишните глави ви предложихме и обсъдихме три форми на тази обща стратегия:

1. Не се обяснявайте, не се оправдавайте, не се защитавайте.

2. Съгласете се на думи, но не и на дела.

3. Приемете и преувеличете.

Основната идея е, че щом веднъж престанете да пилеете сили и енергия в опити да обясните своите възгледи, поведение или мотиви, ще имате възможност да видите по-ясно това, което става в перспектива и да поставите нещата на равноправна основа (вместо да заемате положение на нисшестоящ). Послужете си с тези тактики така, че да поведете и проведете разумно битките си — онези, които са от най-голямо значение за вас.

Тези тактики често се прилагат преди да разгърнете другите стратегии за предизвикване на промяна, на които ще се спрем по-нататък, тъй като тяхната цел е да разчупят старите правила, пък и да ви позволят „да си съберете ума“ преди да предприемете по-радикални промени в поведението си. Или с други думи, тази група тактики ви позволява да се спрете, известно време да наблюдавате и да поразмислите, преди да продължите напред и да приложите други, по-продуктивни методи. Дори сами по себе си, тези тактики предизвикват известна промяна. Тъй като не се противопоставяте и не излизате с насрещни аргументи срещу забележките или обвиненията на задника, това го лишава от „тръпката“, която инак изпитва от спора с вас. Ако не откликнете на предизвикателството му, той най-често се отказва и се насочва към друга, по-продуктивна територия за изява.

Плуване по течението

Директните опити да промените някои мъже приличат на плуване срещу течението. Вероятно няма да стигнете там, където искате да отидете, усилията ви ще бъдат възнаградени само с умора, остро чувство за провал, крайно физическо изтощение и емоционално износване. Когато става дума да се справяте с подобен тип мъже, ако се оставите на течението и приемете спокойно техните възгледи и поведение, това може да се окаже много по-пряк и гладък път към решаване на проблема.

Наричаме тази стратегия „плуване по течението“. Същината й е да изслушвате и приемате неговите твърдения, да признавате правотата на ценностната система и на убежденията му, да избягвате заемането на позиция, противоположна на неговите съждения и действия. Успешното прилагане на стратегията „плуване по течението“ изисква от вас да преодолеете изкушението си да му се противопоставяте, да го вразумявате или да спорите с него. След като признаете правотата на неговата гледна точка, „плуването по течението“ означава да започнете да окуражавате и подкрепяте тази негова гледна точка и произтичащите от нея действия.

„Плуване по течението“ е направо съвършена стратегия, тъй като този тип мъже обикновено отговарят на промяната като правят напук, за да защитят своята „независимост“. Ако се опитате да им наложите нещо, те се чувстват насилвани, притискани до стената и заплашени. В отговор на предполагаемия натиск и на грозящата ги, според тях, загуба на независимост, те се вкопчват още по-силно в своите възгледи, често дори дотолкова яростно, че нарочно започват да правят точно обратното на това, което се иска от тях. И тъй като тези негодници превръщат всяка ситуация в поле за съревнователна битка за власт, те най-често реагират пресилено, с ясното послание: „Ще ти дам да разбереш, че мен никой не може да ме юрка насам-натам“. Не забравяйте, че състезаването и борбата за установяване на контрол, особено по отношение на жените, предопределят поведението на тези неандерталци.

Ако погледнем от малко по-друг ъгъл на нещата, ще видим, че когато този тип мъже се почувстват притиснати, те са склонни да заемат дори още по-крайни позиции. Усещането, че им се оказва натиск, им пречи да се огледат за алтернативи и евентуално да променят проблемното си поведение по своя собствена воля. Чувстват се буквално натикани в ъгъла. „Плуване по течението“ изисква от вас да направите точно обратното, като им заявите — и с думи, и с действия — „Не е необходимо да се променяш. Приемам нещата такива, каквито са. Дори ще ти помогна да си останеш същия“. Това слага край на оказването на натиск и му предоставя необходимата свобода да прецени положението и да обмисли с какви възможности за избор разполага.

След като сте свалили натиска от него, ако той все още проявява склонност да се инати и да ви прави напук, ще даде израз на това свое желание по-скоро като направи именно онова, което вие по начало искате, тоест точно обратното на сегашното ви заявление, че не искате да се променя. Като преобърнете на сто и осемдесет градуса изискванията си към вашия проблемен мъж и започнете да го подтиквате да си остане същия, ви се открива възможност да използвате във ваша полза неговата склонност да ви противоречи. „Плуване по течението“ може да се изявява в толкова различни форми, колкото и различни са конкретните обстоятелства. С това, че настоявате нещата да си останат същите, вие всъщност предизвиквате коренни промени в контекста на проблемното поведение на мъжа. Много от примерите, цитирани в четвърта част представляват вариации на „плуване по течението“:

1. Направете помагането мъчително за него.

2. Запушете му устата.

3. Дайте му каквото иска — дори свръх.

4. Предизвикайте онова, от което се боите.

5. Скръб и мрак.

6. Победете го на собствения му терен.

Всяка от тези тактики отразява опит да приемете нещата такива, каквито са, и дори да окуражите проявите именно на онова поведение, което не харесвате и затова искате да бъде променено. Именно тази ваша позиция подготвя почвата за евентуална промяна.

Предписанията на д-р Спин

Всички сме чували определението, че оптимист е този, който заявява, че бутилката с алкохол е полупълна, а песимист — онзи, който се оплаква, че тя е полупразна. Разликата между тях се определя от различната им гледна точка към една и съща реалност; не може да се каже, че някой от тези два възгледа е по-правилен или по-погрешен от другия. И двете описания предават точно „фактите“ в конкретната ситуация: съд с течност, която изпълва 50% от обема му.

Дали ще видим бутилката като полупълна или като полупразна няма никакво отношение към фактите, а зависи от тяхното тълкуване, или — ако си послужим с езика на техниката — от спина, който ще упражним върху тези факти. Тълкуването или извъртането на фактите, така че да се промени контекстът, е валидно не само за бутилката с алкохол, но и за всички случаи в живота. Именно тази същностна идея за прилагане на определен спин спрямо фактите, така че те да паснат на желания контекст, спомага за издигането на различните политически спин доктори, които превръщат политическите лимони в лимонада за масите. Те прилагат различни спинове към едни и същи факти от реалността, така че техните шефове или кандидати да изглеждат добре и подходящо за всеки конкретен случай.

Когато сте зациклили на някой проблем, обикновено си изграждате определена представа за него, а после в каквато и ситуация да попаднете, винаги я извъртате така, че да съвпадне с тази ваша утвърдена представа. Спинът или смисловото извъртане, който прилагате спрямо дадената проблемна ситуация, може не само да попречи за нейното решаване, но дори да спомогне за пълното ви сриване. Конкретната гледна точка осигурява само един път (но не и Пътя) за подход към дадена ситуация и ограничава решаването на проблема в рамките на предварително избраната гледна точка.

Но ако съумеем да преразгледаме смисъла и значението на дадено проблемно поведение, това дори само по себе си може да окаже силен ефект върху постъпките, реакциите и самата интимна връзка. Ако бъде променен спинът и смисълът, който се придава на проблемната ситуация, то последиците от нея също ще претърпят промени. Именно това е целта на групата стратегии, наречена „предписанията на д-р Спин“.

Задачата на „предписанията на д-р Спин“ е да променят обичайното ви възприятие за проблема на вашия труден партньор, така че първоначалните му мотиви и убеждения вече да го водят към съвсем различен стил на поведение. Тази стратегия показва, че „реалността“ не лежи на непоклатими основи. Спинът, който прилагаме към даден въпрос се отразява на начина, по който се държим при дадени обстоятелства. Различните спинове позволяват алтернативни и може би по-ползотворни или по-добри за вас самите решения.

Стратегията „предписанията на д-р Спин“ най-общо казано предполага да видите проблема в коренно различна светлина, а после да кажете на задника какво сте видели. Предлагаме ви три варианта на тази стратегия:

1. Творческо тълкуване.

2. Животът е прекрасен.

3. Опасните страни на промяната.

Изкарване от кожата (вие — него)

Ситуация, подходяща за прилагане на „изкарване от кожата (вие — него)“ е да речем тази, когато той прави нещо, което оказва пряк и отрицателен ефект върху вас. В подобни случаи преките подходи, например опитът да го накарате да осъзнае и да обсъди с вас проблема, не постигат резултат. Защото е съвсем ясно, че той се облагодетелства дотолкова от зловредното си поведение, че болката, която ви причинява, не е достатъчно основание за него, та да спре да се държи така.

„Изкарване от кожата (вие — него)“ предполага да откриете как да направите по-трудно и по-неудобно за него да прави това, което ви притеснява и не ви е приятно, но без да му го заявявате направо или да му го натяквате. Понякога е достатъчно просто малко да пообъркате живота му, като по този начин му дадете възможност да порасне и съзрее и/или да промени поведението си. Има няколко варианта за прилагане на тази стратегия:

1. Само на десерти.

2. Действайте завоалирано.

3. Накарайте червея да се гърчи.

4. Откачено държание.

5. Предизвикайте смут и хаос в ума му.

6. Закаляване в огън.

„Изкарване от кожата (вие — него)“ се основава на няколко здрави поведенчески принципа. Наказанието, също както и наградата, може да бъде изключително ефективно, дори ако не е изцяло разяснено или напълно разбрано от този, който го понася. Този принцип е особено валиден за проблемните мъже, чиято решимост да не бъдат „контролирани“ ги кара да понасят охотно всяко наказание. Или с други думи, ако такъв мъж ви чуе да му казвате „Ако не спреш да ме псуваш, ще те напусна“, той ще започне да ви псува дори още повече, като по този начин сякаш ви казва „Не си ти тая, която ще ми нарежда какво да правя“. В този и други подобни случаи, наказанието е далеч по-маловажно от усещането на мъжа, че владее положението. Обединените в настоящата стратегия тактики завоалират причината за „наказанието“ и по нищо не напомнят на опит за налагане на контрол. Те постигат по-голям ефект, защото предизвикват по-лека или никаква съпротива от страна на мъжа.

Освен че са способни да повлияят по-резултатно върху поведението на проблемния мъж, тези тактики имат и още една добра и изключително ползотворна за вас самите страна. Ситуациите, при които е препоръчително да ги използвате обикновено предизвикват във вас натрупването на все по-силно чувство на гняв. Поведението на мъжа ви дразни и обижда, ако не и нещо още по-лошо, и ви се струва, че така ще е до края на света. Тактиките от тази група ви позволяват да канализирате гнева си и да го отразите обратно към задника, като започнете да му сервирате неприятни и дразнещи за него неща, но по внимателно обмислен план, насочен към постигането на определена цел. А това, че докато „му натривате носа“ междувременно и ще се забавлявате, е не само допустимо, но и желателно. Колкото повече се забавлявате при замислянето и прилагането на тези техники, толкова по-голям е шансът да откриете и някои предимства в конкретната ситуация, а следователно и да облекчите чувството си за безнадеждно отчаяние и провал.

Погрижете се за себе си — той няма да го направи

През целия ни живот са ни учили, че трябва да се справяме с проблемите, като подхождаме директно към въпроса и не преставаме нито за миг да мислим за тях, докато не ги решим. Упоритостта и постоянството са две свещени понятия за западния свят. Но има случаи, когато дори самото обмисляне на начини, по които да отклоним изостреното си внимание от измъчващия ни проблем и да го насочим другаде, може да бъде изключително полезно. Групата тактики, обединени под общото наименование „погрижете се за себе си — той няма да го направи“, предполага да отклоните усилията си от опитите да промените своя отровен партньор и изцяло да насочите вниманието си към това какво друго става или би могло да стане в собствения ви живот. Тактиките от тази група имат някои общи черти — всяка от тях ви помага да живеете живота си отделно от неговия, извежда на бял свят собствените ви сили и способности и ви позволява да откриете области, върху които бихте могли да имате повече контрол:

1. Вземете предпазни мерки и защитете себе си.

2. Знайте кога да кажете край.

3. Изместете фокуса.

Като насочите и съсредоточите вниманието си към вас самите, вместо към проблемния партньор, това показва ясно и недвусмислено, че се възприемате като стойностно и значимо човешко същество. Следващата крачка е да бъдете възприети — и от вас самите, и от мъжа — като равноправен партньор в двойката. Като съсредоточите вниманието си към вътрешните си сили и способности, както и към онези сфери от живота, над които имате влияние, това ще увеличи вашата самоувереност, себеуважението и чувството ви за компетентност. И най-сетне, като оставите проблема на мира и се откажете, или поне охлабите опитите си да го решите, повече от сигурно е, че това ще го върне на истинското му място (доста по-маловажно, отколкото ви се е струвало преди) в контекста на останалите сфери от вашия живот. След което вече ще сте независими от партньора си, той няма да е пълновластен господар на вашето щастие, нито ще е в състояние да ви контролира и манипулира.

Таблица 17.1

Петте основни стратегии за справяне с проблемните мъже

Не заемайте отбранителна позиция

Предписанията на д-р Спин

Приемете и преувеличете

Животът е прекрасен

Не се обяснявайте, не се оправдавайте

Опасните страни на промяната

Съгласете се на думи, но не и на дела

Творческо тълкуване

Погрижете се сами за себе си — той няма да го направи

Вземете предпазни мерки и защитете сами себе си

Изместете фокуса

Знайте кога да кажете край

Изкарване от кожата (вие — него)

Плуване по течението

Само на десерти

Скръб и мрак

Закаляване в огън

Направете помагането мъчително за него

Предизвикайте смут и хаос в ума му

Предизвикайте онова, от което се боите

Накарайте червея да се гърчи

Победете го на собствения му терен

Действайте завоалирано

Дайте му каквото иска — дори свръх

Мит №5: Да бъдеш прям, открит и честен е добро. Да манипулираш е лошо.

И в този мит, както и в другите четири, които обсъдихме по-рано, също има известна доза истина. Но тъй като стратегиите, които ви предлагаме, не предполагат, че трябва да бъдете прями, открити и честни, имаме ясното съзнание, че навярно мнозина ще ни критикуват и ще ни обвинят, че прокламираме манипулативно отношение спрямо партньора. И всъщност, действително е така. Ние наистина се обявяваме в защита на манипулативния подход, който наложително трябва да бъде приложен, след като всички други по-преки методи за повлияване са били опитани, но са се провалили безславно. Повечето мъже от описаните в тази книга типове не само биха отхвърлили категорично и безапелативно, но и биха реагирали крайно остро срещу всякакви опити и тактики за открито повлияване и налагане на контрол над поведението им.

Охотно си признаваме, че наистина препоръчваме съзнателни, добре обмислени и внимателно планирани стратегии за оказване на влияние върху трудните отровни мъже, без тяхното знание или активно участие. Предложихме ви различни начини, чрез които бихте могли да предизвикате промени в поведението на партньора си, като същевременно блокирате манипулирането от негова страна. Във всички случаи, било непланирано (както е при Маминото синче, чиято зависимост от партньорката му я натоварва и изтощава до смърт), било планирано (както е при Шефа, който се стреми към установяване на здрав контрол на всяка цена), е налице ясно изразено манипулативно поведение от страна на мъжа, а многото прями, открити и честни опити на жената да се справи със съществуващия проблем вече са се провалили (както е при абсолютно всички примерни истории, описани в тази книга). Теорията и практиката на системното мислене показва, че всеки от нас, човешките същества, се опитва, съзнателно или подсъзнателно, да повлиява на хората, с които общува — нещо също толкова манипулативно, колкото която и да е от стратегиите, които ви предлагаме, като при това е неделима част от ежедневния ни живот. Следователно всичко, което ви предлагаме да опитате, и без това се случва непрекъснато. Ние само препоръчваме и настояваме да го правите съзнателно и ефективно — било в името на интимната ви връзка, било за да предотвратите манипулирането, болката или контрола, наложени ви от човек, който в никакъв случай не взема присърце нито вашите интереси, нито тези на интимните ви взаимоотношения.

Ако след като сте прочели тази книга, все още смятате предложените в нея стратегии за подмолни и нечестни, за вас ще е определено по-добре да не се опитвате да прилагате нашите идеи на практика. Възможно е обаче да дойде време, когато да ви се наложи да избирате между това дали да бъдете „подмолни“ и ефективни, или „прями, открити и честни“ и тотално отчаяни. Не казваме, че предложеният от нас път е правилен. Искаме просто да знаете, че разполагате с възможности за избор. Съществуват много и най-различни пътища за подход към проблемите на интимните взаимоотношения.

Припомнете си и поразмислете още веднъж върху метафорите, които използвахме в дванадесета глава. Дали поведението на селянката, която подпалила оризището, е манипулативно? Абсолютно! Но ако вместо това тя си беше послужила с други, по-деликатни и открити методи, семейството и приятелите й щяха да бъдат мъртви. Дали поведението на коменданта на крепостта, който хвърлил през зида последната храна на обсадените, е манипулативно? Разбира се. Но ако вместо това той бе продължил безропотно да търпи вражата обсада, всички в крепостта щяха да измрат от глад. Разумните и открити, но неефективни подходи биха ви довели до абсолютно същите саморазрушителни резултати.

В четвърта част разглеждаме четирите други мита относно мъжете и интимните взаимоотношения, които се изправят на пътя към промяната. Ако изберете да се придържате към техните внушения, то за вас е безсмислено да прилагате предложените от нас стратегии. Защото в тях ние настояваме да не обръщате внимание на това какво казва мъжът, а да наблюдавате внимателно какво прави, като в някои случаи съветваме жените да бъдат непоследователни и в думите, и в делата си. На няколко пъти настоятелно подчертаваме, че жените не бива да се обясняват и оправдават. И категорично отхвърляме пълната откритост и честност в случаите, когато те могат да бъдат използвани срещу вас. Освен това настояваме, че жените трябва да бъдат много по-егоистични.

Не че ние самите не бихме искали да вярваме в тези митове. Тъкмо напротив — смятаме, че те са въплъщения на човешките идеали. Но идеалите рядко съществуват в реалния живот. Ако действате съобразно това, какъв „би трябвало“ да бъде животът, а не според това какъв е той в действителност, вие най-вероятно ще се озовете в пълна безизходица и тотално отчаяние. Искаме да подчертаем, че всички опити да решавате проблемите съобразно препоръките на тези пет мита — особено, когато става дума за взаимоотношения с невъзможни, трудни и отровни мъже — водят до поредица от провали и пълно сриване на духа. Възможно е нашите предложения невинаги да звучат толкова благородно, колкото петте мита, но затова пък сме убедени, че са доста по-реалистични и могат да ви помогнат да стигнете до много по-ефективни решения.

Опитахме се да оборим твърдението, че манипулирането е нещо лошо, като за целта изтъкнахме няколко довода:

1. Хората ежедневно, напълно автоматично и несъзнателно, използват манипулативни методи. Ние просто ви предлагаме да го правите съзнателно и с ясно определена положителна цел.

2. За да се справите с отровните мъже, е наложително да си служите с подмолни и завоалирани тактики, именно защото те самите използват манипулативни методи.

3. В много случаи манипулирането е единствената действително ефективна стратегия, особено когато другите „прями“ и „честни“ методи вече са се провалили.

Но, разбира се, вие ще отсъдите сами за себе си. Очевидно е, че тези стратегии не са лъжица за всяка уста.

Осемнайсета глава
Сами напишете следващата глава

Докато сред лъвовете не се пръкнат историци, ловните истории винаги ще превъзнасят ловеца.

Африканска поговорка

Тази поговорка отразява много ясно какво е било намерението ни, за да напишем тази книга. По традиция, мъжете винаги са били превъзнасяни в интимните връзки и в доста голяма степен освободени от задължението да поемат отговорност — особено онези от тях, които принадлежат към описаните в тази книга типове. Те се втурват самоотвержено на лов за нищо неподозиращите жени, които стават лесна плячка за богатия им арсенал от манипулативни тактики и измами. Тази книга запознава жените с използвания от подобен тип мъже ловен арсенал и им предоставя някои стратегии, чрез които да обезоръжат ловеца или да го принудят да стреля напосоки. И нещо много по-важно, нашата книга документира историята на лова, видяна през погледа на лъвовете. А в тази нова история жените показват своята сила, смелост, решимост и великодушие, преодолявайки всички препятствия, които ловците изпречват на пътя им. Опитахме се да станем историописци на безброй многото жени, с които се срещнахме през изминалите осемнадесет години професионална практика. Надяваме се, че сме предали правилно техните ловни истории — мненията им за ловеца, разказите за невероятната им издръжливост и за опитите им да отстояват собствения си живот, за триумфите и победите над отчаянието и чувството за безсилие. И нещо повече, надяваме се, че като споделихме с вас тези техни истории, вие ще започнете сами да пишете следващата глава от вашия живот така, че да отредите привилегировано място на собственото си израстване като човешка личност и да изявите скрития в сърцето на всяка от вас лъв. От предходните глави на тази книга получихте доста информация относно това как да категоризирате, разпознавате, отбягвате, напускате и как да се справяте с трудните мъже. Целта ни сега е да дестилираме всички тези сведения в нещо като джобно ръководство за бързи справки.

Използвайте следните кратки напътствия, за да развиете свой собствен стил на действие и да си изработите подходящ план за справяне с трудните мъже във вашия живот.

Приемете, че сте безсилни да го промените

Преди да успеете ефективно да се справите с отровния си партньор, ще ви се наложи да приемете, че не притежавате никаква власт да го промените. Или с други думи, не можете да го накарате да не бъде задник. По силите ви е да си взаимодействате по най-различни начини с него, така че да му дадете възможност да започне да се държи по-добре. Може да направите така, че постъпките му да ви нараняват много по-малко. Но не можете да го накарате да се промени.

Много е лесно да се оставите да бъдете погълнати от „потенциала“ на някой мъж или на някоя ваша интимна връзка. „Той би могъл да бъде наистина страхотен.“ „Да можеше само нещата да са малко по-различни, връзката ни би могла да е страхотна.“ Тези ваши надежди могат да ви водят за носа — точно както люлеещият се морков пред някое магаре — и да ви подмамват да затъвате все по-дълбоко и по-дълбоко в една безнадеждна ситуация. Много неща от нашата човешка култура и психика ни подтикват да мечтаем и да виждаме бъдещето такова, каквото ни се иска да бъде. Но когато си имате работа със задници и сте уязвими за тях, вие просто не бива да си позволявате грешката да се плъзгате по утъпкания коловоз на подобен начин на мислене. Съсредоточете се върху това, което е, а не върху онова, което би могло да бъде.

Друг фактор, който може да ви попречи да осъзнаете, че не можете да промените партньора си, е това, че в интимните взаимоотношения границите много лесно могат да загубят ясните си очертания. Един романтичен мит гласи, че когато хората се обичат, те стават „едно“ — аз съм ти и ти си аз. Ако си позволите да повярвате в това, то ще ви подведе дори още по-лесно към самозаблудата, че ще можете да промените партньора си: та нали сега вече той е част от вас; все едно да промените нещо в себе си.

Молим ви, наистина, не се хващайте на тази въдица. В най-добрите интимни връзки хората споделят общи емоционални и духовни вълнения и притежават някакво дълбоко, напълно интуитивно разбиране един за друг. Но при все това си остават два различни индивида. Интимните взаимоотношения, в които не съществуват ясни граници, са много далеч от мечтания идеал. А когато в една такава интимна връзка без ясни граници партньорът ви е отровен човек, тя става направо изключително опасна за вас. Попаднали в неговата реалност — а тя е твърде изкривена и силно егоцентрична — вие просто ще изгубите собствената си идентичност.

Затова не забравяйте нито за миг, че двамата с него сте две отделни, различни личности. Той носи отговорност за своето поведение, вие — за вашето. Затова той трябва да положи усилия да се промени — след като е осъзнал необходимостта от промяна и е открил и осмислил мотивите си да го стори.

Не допускайте единствено и само тъгата да ви задържи или привлече обратно към него

Понякога може да е наистина много трудно и мъчително да се напусне интимната връзка. Често тъгата и болката на преходния период — реални или предполагаеми — задържат жените при мъже задници или ги връщат обратно при тях.

Много важно е да минете през процеса на откъсването постепенно, стъпка по стъпка, „на час по лъжичка“. Осъществяването на взетото решение да напуснете партньора си (да устоите на желанието си да се върнете при него или на изкушението изобщо да се обвържете с някого) може да бъде наистина изнурително и непреодолимо. Нека отдадем дължимата дан на ползата и ефективността на дванайсетстепенните програми, като ви кажем, че спокойно можете да издържите един ден (един час, или една минута), без да се поддадете на примамките на една нездрава интимна връзка. Трябва обаче да съзнавате, че неминуемата тъга е временно явление и постепенно ще отзвучи, а същевременно и предварително да сте си изготвили план как да се справите с нея, когато започне да ви терзае.

Разковничето към успешното преминаване през процеса на раздялата е ежедневно, ежеминутно да имате пълното и ясно съзнание, че дълговременните ви интереси трябва да имат предимство пред краткотрайното чувство за неуютност и тъга. Необходимо е също така наистина да сте разбрали колко уязвими сте по отношение на даден мъж и че ако не внимавате и не вземете предпазни мерки, тази ваша уязвимост може да ви скрои лош номер и да ви подтикне към необмислени постъпки.

Използвайте принципите на „помогни си сам“

Преценете специфичните си личностни уязвими точки, а също и това кой тип мъже са особено опасни за вас. А после зорко си отваряйте очите по отношение на тези две неща. Ако трябва, разлепете из къщата паметни бележки и си ги препрочитайте всяка сутрин: „Пази се от мъж, който събужда майчински чувства в теб“. „Не си търси оправдания, за да му се обадиш днес.“ „Помни, че вълнуващите мъже обикновено се превръщат в отрова за чувствата.“

Препрочитайте отново и отново описанията на различните отровни типове, докато не ги научите дотолкова добре, че да може да ги разпознавате автоматично, незабавно и почти интуитивно да долавяте опасните им характерни черти в мъжете, с които се запознавате.

Ако вече сте се обвързали със задник и решите да останете с него (макар и за кратко), не забравяйте ежедневно да си напомняте, че в никакъв случай не бива да сваляте гарда и да се държите с него така, както и с всички останали хора. Постарайте се да усвоите много добре специфичните стратегии за справяне с мъж задник, които са подходящи за вашия случай, и се опитайте да ги превърнете в рутинна част от ежедневните си взаимоотношения с него.

Споделете проблемите си и потърсете подкрепа

Не му позволявайте да ви накара да избирате между него, от една страна, и вашите приятели и роднини, от друга. Първоначално може да ви се струва романтично, нещо като а ла Ромео и Жулиета (тъй като, за разлика от вас, мнозина от вашите близки вероятно ще го приемат точно за това, което е), но по такъв начин вие ще се изолирате от всяка друга реалност, освен неговата.

Не се страхувайте да споделяте с приятелите и роднините си неговите или на двамата ви проблеми, особено ако той се опитва да ви убеди да ги запазите в тайна. В твърде много разстроени интимни връзки — и най-вече в тези, в които има насилие — между двамата партньори съществува гласен или негласен заговор за мълчание пред външния свят, което позволява на отровния ви партньор да продължава да злоупотребява с вас, докато в очите на околните минава за мил и разумен мъж.

Създайте си навика редовно да се осведомявате от приятелите и близките си как възприемат те интимната ви връзка и партньора ви (настоящи или предстоящи) и не посрещайте откровеното им мнение на нож. Понякога това е много трудно. Те невинаги са прави, пък и в крайна сметка вие сте най-добрият съдник за нещата, така че не е наложително непременно да се съгласявате с всичко, което казват приятелите и близките ви. Но, от друга страна, ако твърде разгорещено оборвате възгледите им за интимната ви връзка, те много скоро ще престанат да ви ги казват. За вас самите ще е много по-полезно да не ги оспорвате, да ги изслушвате внимателно и да оставате открити за различните гледни точки спрямо положението ви, а после да съпоставяте нещата и въз основа на това да решавате кое ще е най-доброто.

Жените често споделят с приятелки и близки, но същевременно не им предоставят достатъчно информация и поради това могат да получат объркващи и противоречащи си съвети от различните хора. Важно е да имате хора, които да ви изслушват със съчувствие и разбиране, но това не е достатъчно. Подберете си един-двама особено близки ви души, на чието мнение се доверявате, и ги запознайте по-подробно както с проблемите си, така и със специфичните стратегии, посредством които се опитвате да се справите с положението и с отровния си партньор. Така ще им предоставите необходимите средства, за да ви помогнат, като не само ви окуражават, но и ви подсказват нови възможности.

Бъдете готови да помагате на други жени с подобни проблеми

Често много по-лесно забелязваме проблемите и възможните пътища за решаването им, когато става дума за други хора, отколкото когато сме лично замесени. Ето защо може да се окаже, че съветът, който бихте дали на други жени с подобни на вашите проблеми, е именно това, от което самите вие имате нужда. И нещо повече, когато помагате на някой друг, вие се чувствате силни, изпълнени с решимост и оптимизъм, а не потиснати, безпомощни и отчаяни, каквито сте обикновено в собствената си интимна връзка. Помнете, че ежедневно трябва да се борите, за да се справяте по-успешно със задниците около вас, и не се бойте да споделяте моментите си на слабост с онези, на които се опитвате да окажете помощ и подкрепа.

Не сме ли прекалено сурови към мъжете?

Ще ви се наложи доста внимателно да се поровите в тази книга, за да откриете поне няколко положителни отзива за мъжете. Наричаме мъжете задници. Обвиняваме ги, че лъжат и се вманиачават на тема контрол и обикновено избягваме да споменаваме положителните им черти.

На въпроса дали не сме прекалено сурови към мъжете, ще отговорим: „Не, по дяволите!“. И ни се струва, че абсолютно всички останали хора са прекалено меки с тях. Да, разбира се, много други книги изтъкват трудностите, които мъжете срещат при интимните взаимоотношения, общуването и родителските отговорности. Но във всички тях акцентът пада най-вече върху необходимостта и дори задължението на жената да проявява разбиране и да опрощава. Като отиваме в другата крайност, ние до голяма степен ставаме адвокати на дявола. Не отричаме, че мъжете са станали такива, каквито са, в резултат на еволюционното си развитие, а също и на влиянието и очакванията от страна на семейството и обществото. Но ни писна всичко това да бъде използвано като удобно извинение и оправдание за неприемливото и недопустимото им поведение.

И нека за пореден и последен път подчертаем, че ние в никакъв случай не се стремим да внушим, че всички мъже са задници. Но твърде голям процент от тях наистина са такива, а дори при доста от онези, които не са, се забелязват твърде обезпокоителни тенденции, затова смятаме, че за тяхно лично добро е да осъзнаят по-ясно грозящата ги опасност. Едно е да критикуваш и порицаваш онеправданите групи в нашето общество — малцинствата, жените, бедняците. И съвсем друго — да сваляш от пиедестала онези, които господстват в това наше общество — мъжете.

Малцина мъже ще прочетат тази книга, тъй като повечето от останалите не се чувстват неудобно и притеснено; те имат власт в държавното управление, в икономиката и в интимните връзки. Хората четат книги за самопомощ, когато са наранени и ги боли. И ако прочелите тази книга жени успеят да приложат наученото от нея така, че то да им помогне да принудят определени типове мъже да се почувстват поне мъничко по-малко комфортно, ние ще бъдем направо на седмото небе от щастие. Когато изпитват неудобства, хората започват да търсят нови начини, чрез които да оправят нещата. Мъжете определено имат нужда да изпитват доста повече неудобства.

Не прибързваме ли като съветваме жените да напуснат подобни мъже?

Щом като говорим толкова лошо за мъжете почти навсякъде в тази книга, лесно може да се извади заключението, че ние очакваме (и подтикваме) едва ли не всички жени да напуснат интимната връзка с проблемните мъже. Ако и вие сте стигнали до този извод, значи не сте чели достатъчно внимателно онова, което сме написали.

Когато обсъждахме балансиращите фактори като личната ценностна система и предаността на жената, най-доброто в интерес на децата, финансовите съображения и емоционалната привързаност, това не беше само за да отбием номера и да си измием ръцете. Никой не е съвършен. Всички ние си имаме редица слабости и лоши черти. Но мъжете, за които говорим в тази книга, ги имат много повече и много по-силно изразени, отколкото при по-голямата част от останалите. Често обаче това само по себе си не е достатъчно основание за прекъсване на интимната връзка. В много случаи за жената в много отношения е далеч по-лесно да остане, отколкото да напусне. Разковничето на проблема е да се научи как да остане, като съхрани самочувствието и себеуважението си и си осигури относително спокойствие, удобство и щастие.

А това може да бъде постигнато. В главите, където описвахме начините за справяне с различните типове проблемни мъже, изложихме редица разнообразни и необичайни стратегии, с чиято помощ жените не само могат да се почувстват по-удобно в интимната връзка, но и да създадат подходящи условия, които да подтикнат партньора им към промяна. Когато започнат да се справят по-добре с положението, жените ще правят нещата по различен начин и поновому ще реагират на поведението на партньора си. В този променен контекст на мъжа почти неминуемо му се налага да се промени. Възможно е да не се промени към по-добро, или не достатъчно, или не за постоянно, но определено ще има някаква промяна.

Като казваме подобно нещо, съвсем не си противоречим с написаното в първа глава, а именно че трудните мъже не искат да се променят. Повечето от тях не искат. Но това съвсем не означава, че не искат и да останат в интимната връзка. Ако сте способни наистина из основи да промените начина, по който общувате със своя проблемен партньор, почти сигурно е, че той ще се промени, независимо от самия себе си. Друг е въпросът дали вие ще харесате, или не, настъпилата в него промяна. След като казахме всички тези неща за способността на мъжете да се променят и реалистично взетото решение на жените да останат с тях, вече можем с чисто сърце да си признаем, че ние самите невинаги сме убедени, че това е възможно най-добрият избор за повечето жени.

При написването на тази книга приоритетът ни беше да докажем правото на избор за онези жени, които са в наистина неспасяеми интимни връзки и които се чувстват задължени да останат, когато това в никакъв случай не е в техен интерес. И въпреки че не всички мъже са задници, и не всички задници не подлежат на промяна, най-лошите сред тях са изключително отровни за жените, с които са в интимна връзка. Опитахме се да потвърдим онова, което вече е до болка известно на изключително голям брой жени — действително съществуват непоправими негодници. Освен това се надяваме, че изложените в тази книга идеи ще послужат като контрапункт на редица книги, статии и „експерти“, които твърдят и ви убеждават, че всяка интимна връзка може и трябва да бъде съхранена (като, естествено, се подразбира, че върху жената лежи задължението и отговорността да го постигне).

Обществото, в което живеем, поставя в много области жената в позицията на нисшестоящ. Но това неравенство не е никъде толкова остро изразено, колкото в сферата на интимните взаимоотношения. При това положение на нещата, на жените са им необходими всички умения, познания и гъвкави стратегии, които могат да си осигурят, за да оцелеят и да се погрижат сами за себе си във враждебното обкръжение, в което живеят. Когато могат да видят ясно с какъв тип мъж им се налага да се справят (примерно с Шеф или с Критик), а също и всички възможни алтернативни начини, по които да го направят, това ще им даде възможност да вземат най-добрите за тях самите решения и да поемат живота си в свои ръце.

И като заключение, нека повторим още веднъж, че по правило жените са прекалено често и прекалено силно склонни благосклонно и великодушно да даряват мъжете с „оправдания поради липса на доказателства“. Те виждат в тях потенциала на доброто и си затварят очите за съвсем очевидните им и неприемливи простъпки. Променете този ваш навик. Не освобождавайте мъжете от отговорност. Та това са възрастни хора и като такива трябва да са напълно отговорни за поведението си, ето защо престанете да им търсите и измисляте извинения за недопустимото им държание. Очаквайте от тях да ви отдават дължимото и се научете възможно най-бързо да разпознавате кога се опитват да ви минат с по-малко, отколкото заслужавате.

Приложение А:
Кратък наръчник

Когато парите говорят, истината мълчи.

Руска поговорка

Както митовете за интимните взаимоотношения ограничават възможностите, с които разполагате за решение на проблемите, така и митовете относно душевното здраве намаляват възможностите ви за избор в областта на психотерапията. Мнозина, включително и някои терапевти вярват, че именно всемогъщият психотерапевт и неговите също тъй всемогъщи техники карат хората да се променят — митът за гуруто. За жалост, ако споделяте подобно убеждение, това намалява значимостта на собствената ви роля в процеса на промяната, изключва от него личното ви възприятие за нещата и може да ви повлияе да приемете определени методи на лечение, дори когато те не ви се струват особено подходящи за вашия случай и за вас самите. В своите книги „Бягство от Вавилон“, „Психотерапия на невъзможни случаи“ и „Душата и сърцето на промяната“ тримата лекари съавтори д-р Скот Милър, д-р Бари Дънкан и д-р Марк Хабъл анализират материала, събран в продължение на четиридесет години изследвания в областта на психотерапията и доказват, че промените, настъпили в резултат на проведеното лечение, не се дължат на някакви специални и могъщи сили на конкретен терапевт или конкретен подход. Настъпилите промени по принцип произтичат по-скоро от вас самите и от участието ви в процеса — вие сте героите на психотерапевтичната драма. Изследванията показват, че:

1. Промяната зависи много повече от вътрешните ви сили и способности, отколкото от коронния подход на терапевта. Добрата терапия използва именно тези ваши вътрешни сили, за да създаде възможности за постигане на решение.

2. Промяната зависи много повече от вашите възприятия по отношение на терапевта и връзката, която се установява между двама ви по време на терапията, отколкото от неговия коронен подход. Ако ви се струва, че двамата не си пасвате, незабавно си потърсете друг терапевт.

3. Промяната зависи от това какви са вашите цели, които искате да постигнете посредством терапията, както и доколко тя съвпада с вашите възгледи за проблема и за начина, по който той може да бъде решен, а не внушенията на използвания от терапевта поведенчески модел.

4. Промяната зависи от това дали терапевтът изследва заедно с вас различните възможности, а не от налагането на някакъв „правилен“ начин за подход към проблема.

Друго убеждение — в равна степен широко споделяно както от клиентите, така и от терапевтите — е, че използваните в психиатрията лекарствени средства осигуряват възможно най-доброто лечение за различните душевни проблеми — митът за вълшебното хапче. Вярата в този мит омаловажава значението на личното ви участие в промяната на собствения ви живот; внушава ви, че не е необходимо да правите каквото и да било друго по отношение решаването на проблемите ви; и ако получавате известно облекчение от лекарствата, може да ви подтикне да се примирите с неприемливите обстоятелства във вашия живот или с отровния си партньор. В своята книга „От плацебото до панацеята“ лекарите д-р Роджър Грийнбърг и д-р Сеймър Фишър анализират резултатите от провеждани в продължение на десетилетия изследвания и доказват, че ефективността на използваните в психиатрията лекарствени средства е силно преувеличена. Изследванията сочат, че:

1. Когато става дума за облекчаване на депресивни състояния, лекарствата са толкова ефективни, колкото и краткосрочната психотерапия. При това психотерапията има по-малко странични ефекти, а постигнатите резултати са значително по-дълготрайни.

2. Когато става дума за облекчаване на депресивни състояния, антидепресантите са толкова ефективни, колкото и плацебото. Това не означава, че от тях няма полза (понякога може и да има), а просто, че не са чак толкова ползотворни, колкото твърдят фармацевтичните компании. А когато знаете, че играта е честна и без измами, това открива пред вас нови възможности за постигане на решение.

3. При по-дълговременен прием лекарствените средства за потискане на чувството за тревога всъщност започват да увеличават както тревожността, така и пристъпите на остра паника. Те могат да помогнат в краткосрочен план, но в дългосрочен предизвикват лекарствена зависимост и апатия.

4. Няма научни доказателства за ползата от приемане на психиатрични лекарства от деца (освен може би на риталин). Някои учени смятат, че предписването им на деца е неетично.

5. В стандартните учебници по медицина се казва, че душевните проблеми не могат да бъдат обяснени с нещо толкова просто като „нарушение на биохимичното равновесие в организма“. Но защо в такъв случай навсякъде чувате да се говори за това? Защото фармацевтичните компании искат да опростят сложния комплекс от душевни проблеми до простички затруднения, „лечими“ посредством техните продукти. От лекарства се печели страшно много. „Нарушение на биохимичното равновесие в организма“ е фраза въдичка, каквато е например и „Някой не каза ли Макдоналдс?“.

Приложение Б:

Надяваме се, че нашите читателки ще възприемат тази наградна грамота не само като хумористична, но и като полезна. Дори само като си мислят кому биха я присъдили, жените могат да осъзнаят и оправдаят съществуването на собствените си чувства, а също и да запечатат завинаги в съзнанието си различните типове мъже, от които трябва да бягат през глава. Също както написването на писмо, което никога не бива изпратено, така и тази наградна грамота може да помогне на жените да осмислят своите преживявания.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.